ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року	Справа № 495/563/26	
 	Номер провадження 2/495/1062/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово судді Мишка В.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Л.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:
27.01.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за №2721/Б від 11.05.2000 року, який зареєстрований Білгород-Дністровським міським бюро технічної інвентаризації 14 травня 2000 року за реєстровим номером №86-5189, щодо купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Одеській Товарній Біржі між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - та покупцем ОСОБА_1 .
Короткий зміст та обґрунтування позову
11 травня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №2721/Б, згідно якого продавець продав, а покупець прийняв: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 17 кв.м., вартістю 7446 грн. Договір був укладений в Одеській Товарній Біржі. Згідно умов зазначеного договору, покупець зобов`язався прийняти вказану квартиру та сплатити продавцю обумовлену договором суму, а продавець у свою чергу передати її покупцю. Свої зобов`язання за договором покупець виконав повністю. Квартиру продано за 7446 гривень, грошові кошти у розмірі 7446 гривень Продавець отримав від Покупця до підписання цього договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачами було звільнено всі приміщення, передані ключі, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.
Договір зареєстрований Білгород-Дністровським міським бюро технічної інвентаризації 14 травня 2000 року за реєстровим номером №86-5189, реєстраційна справа №2892.
ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з травня 2000 року по теперішній час в придбаній нею квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач володіє та користується своїм майном, сплачує комунальні послуги, утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після продажу квартири виїхали з міста Білгород-Дністровський, теперішнє місцезнаходження їх - не відоме.
Восени 2025 року Позивач звернулася до Державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на свою квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , не посвідчений нотаріально, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду.
На час укладення договору у 2000 році, ОСОБА_1 не знала, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Продавці за вище вказаним договором купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були членами Одеської Товарної Біржі, де й запропонували Позивачці здійснити купівлю-продаж зазначеної квартири, в укладеному правочині вказано, що він не підлягає нотаріальному посвідченню. 
Позивач зазначає, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000-му році. Всі умови вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна виконані сторонами відповідно до досягнутих домовленостей у повному обсязі.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2026 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись, причини неявки суду не відомі. 
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннямист.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Як вбачається із матеріалів справи, 11 травня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №2721/Б, згідно якого продавець продав, а покупець прийняв: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,50 кв.м., житловою площею 17 кв.м., вартістю 7446 грн. Договір був укладений в Одеській Товарній Біржі. Згідно умов зазначеного договору, покупець зобов`язався прийняти вказану квартиру та сплатити продавцю обумовлену договором суму, а продавець у свою чергу передати її покупцю. Свої зобов`язання за договором покупець виконав повністю. Квартиру продано за 7446 гривень, грошові кошти у розмірі 7446 гривень Продавець отримав від Покупця до підписання цього договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачами було звільнено всі приміщення, передані ключі, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.
Договір зареєстрований Білгород-Дністровським міським бюро технічної інвентаризації 14 травня 2000 року за реєстровим номером №86-5189, реєстраційна справа №2892.
ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з травня 2000 року по теперішній час в придбаній нею квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивач володіє та користується своїм майном, сплачує комунальні послуги, утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після продажу квартири виїхали з міста Білгород-Дністровський, теперішнє місцезнаходження їх - не відоме.
Восени 2025 року Позивач звернулася до Державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на свою квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , не посвідчений нотаріально, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду.
На час укладення договору у 2000 році, ОСОБА_1 не знала, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Продавці за вище вказаним договором купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були членами Одеської Товарної Біржі, де й запропонували Позивачці здійснити купівлю-продаж зазначеної квартири, в укладеному правочині вказано, що він не підлягає нотаріальному посвідченню. 
Позивач зазначає, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000-му році. Всі умови вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна виконані сторонами відповідно до досягнутих домовленостей у повному обсязі.
Згідно ч.1ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Відповідно до ч.1ст.657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Статтею 220 ЦК України визначено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Зважаючи на те, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та всі істотні умови договору купівлі-продажу погоджені та виконані сторонами в повному обсязі, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 дійсним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін (продавець) ухилилася від його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст.41 Конституції України та вимог Закону України «Про власність» власник вправі володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном за власним розсудом, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Власник може передавати майно безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам та вимагати усунення будь-яких порушень свого права. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Жодний державний орган не має права втручатися у здійснення власником правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідност.328 ЦК України право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
На виконання п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України зазначено, що заходи досудового врегулювання спору вживались. Позивач неодноразово спілкувалась із відповідачами, але договір купівлі-продажу до цього часу нотаріально не посвідчено. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач вони підтверджуються матеріалами справи.
Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст.328,392,657 ЦК України, так як право власності вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ніш документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально посвідчено, є підстави для визнання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до договору купівлі-продажу, дійсним, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4, 12-13, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за №2721/Б від 11.05.2000 року, який зареєстрований Білгород-Дністровським міським бюро технічної інвентаризації 14 травня 2000 року за реєстровим номером №86-5189, щодо купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений на Одеській Товарній Біржі між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - та покупцем ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 27.04.2026.

Суддя          Віталій МИШКО