Справа № 204/5291/26 
Провадження № 2/204/3818/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року      м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді     Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Борсук А.С.,
представника позивача  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2026 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_5 . Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є позивач, а також їхні діти – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1\2 частку в праві власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі заяви позивача про прийняття спадщини після смерті її чоловіка приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чалою В.О. було заведено спадкову справу 6/2025 та зареєстровано у Спадковому реєстрі під №74479457. 19 серпня 2025 року ОСОБА_4 була подана заява про відмову від належної їй частини спадкового майна після батька, на користь дружини спадкодавця – ОСОБА_2 . ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав. 20 березня 2026 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чалої В.О. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що маються суперечливі дані про місце постійного проживання сина спадкодавця та неможливістю встановити прийняття ним спадщини, а тому неможливо безспірно встановити коло спадкоємців, що мають закликатись до спадкування, та яку саме частку має спадкувати дружина померлого. Зважаючи на викладене, враховуючи, що факт неприйняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його батька не визнається, склад спадкового майна не визначений, у позивача наявні перешкоди у оформленні своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування за законом. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
19 травня 2026 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про визнання позову (а.с. 58).
Допитаний в судовому засіданні 25 червня 2026 року в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_2 є його сусідкою з 1970-х років. На час смерті ОСОБА_5 подружжя проживало разом. На даний час ОСОБА_2 проживає одна. Також свідок повідомив, що у подружжя є двоє дітей – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які проживають окремо від батьків. При цьому, син ОСОБА_8 тривалий час разом із батьками не проживає.
Допитана в судовому засіданні 25 червня 2026 року в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що проживає в одному під`їзді з ОСОБА_2 з 2013 року, однак знайома з нею ще з 1970 року. Зі слів свідка, раніше ОСОБА_2 проживала разом із чоловіком та дітьми – дочкою ОСОБА_10 і сином ОСОБА_8 . Син ОСОБА_8 тривалий час разом із батьками не проживає, приблизно з 2013 року. На момент смерті ОСОБА_5 подружжя проживало удвох.
Представник позивача – ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, у заяві про визнання позову просила суд проводити розгляд справи без її участі (а.с. 58).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Судом встановлено, що 26 липня 2007 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі Довідки ЖВК № 118 «Ореол» від 05 квітня 2007 року № 21, Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 жовтня 1999 року № 2091 та Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 жовтня 2004 року № 3060 на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,3 кв.м. (а.с. 22).
На вказаному правовстановлюючому документі міститься реєстраційний напис про те, що 30 липня 2007 року право власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним № 19700143, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 липня 2007 року за № 15411827 Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 23).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , яка знаходиться у власності ОСОБА_5 , вбачається, що квартира розташована на 1 поверсі 5-поверхового будинку і складається із 2-х кімнат житловою площею 28,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната – 14,4 кв.м., 2-а кімната – 14,2 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні (сполученої) – 1,0 кв.м., коридору – 6,9 кв.м., вбудованої шафи – 1,2 кв.м. Загальна площа квартири 45,3 кв.м (а.с. 19-21).
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 серпня 2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2095 (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач  ОСОБА_2 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим 05 серпня 1963 року виконавчим комітетом Манюківської сільської ради Новозибківського району Брянської області, актовий запис № 12 (а.с. 14). 
За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що позивач  ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги спадкування, оскільки померлий спадкодавець доводився позивачу чоловіком. 
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
18 серпня 2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чалої В.О. із заявою про прийняття спадщини за № 12 звернулася ОСОБА_2 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік –  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті якого залишилась спадщина, яку вона приймає. Також зазначила, що крім неї спадкоємцями за законом є: дочка померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який виїхав за межі України у 2008 році та не підтримує з того часу родинних зв`язків з батьками (а.с. 70).
На підставі заяви спадкоємця приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чалою В.О. було заведено спадкову справу № 6/2025 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_5  ОСОБА_5 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 70-110).
19 серпня 2025 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чалої В.О. звернулася ОСОБА_4 (у зв`язку з реєстрацією 24 листопада 1984 року шлюбу з ОСОБА_11  змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 24 листопада 1984 року Амур-Нижньодніпровським ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1225 (а.с. 17) із заявою за № 13 про відмову у прийнятті спадщини після смерті її батька –  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь дружини спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і не заперечувала проти видачі їй свідоцтва про право на спадщину (а.с. 84).
Після смерті  ОСОБА_5 його син -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідною заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька, не звертався.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружині - позивачу у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 13 березня 2026 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Чалою В.О. було видано Свідоцтво про право власності на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано в реєстрі за № 51 (спадкова справа № 6/2025) в праві спільної часткової власності, оскільки квартира була набута спадкодавцем у власність під час перебування у шлюбі з позивачем (а.с. 104).
Вказане свідоцтво видано у зв`язку з тим, що зазначена частка квартири належить ОСОБА_2 як її частка у праві спільної сумісної власності подружжя на майно набуте під час шлюбу та не входить до складу спадщини після смерті спадкодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В подальшому, 20 березня 2026 року  ОСОБА_2  звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чалої В.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за № 5, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_5 , на день смерті якого залишилась спадщина, а саме: на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1  (а.с. 105).
Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чалої В.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 березня 2026 року  ОСОБА_2  було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у справі власності на квартиру, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , після смерті  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1   у зв`язку з тим, що маються суперечливі дані про місце постійного проживання сина спадкодавця та неможливістю встановити прийняття ним спадщини, а тому неможливо безспірно встановити коло спадкоємців, що мають закликатися до спадкування, та яку саме частку має спадкувати дружина померлого (а.с. 109-110). 
У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_2  з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, як було встановлено судом, зазначена квартира була набута подружжям під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з цим після смерті спадкодавця ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на частку зазначеної квартири як на свою частку у спільному майні подружжя. 
Отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшла належна йому  частка зазначеної квартири.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування спірної частини квартири підлягає захисту в судовому порядку.
Інших спадкоємців крім позивача ОСОБА_2 , які прийняли у встановленому законом порядку та строк спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом не встановлено. 
За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Д.Л. Черкез