ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року Справа № 915/4/26 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В. 
за участі представників учасників справи:
від позивача (представник позивача) - Чорна Н.О., адвокат,
від відповідача (представник відповідача) - не з`явився,
від третьої особи (представник третьої особи) - не з`явився,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс», вул. Болсуновська, 13-15, м. Київ, 01104, код ЄДРПОУ 38800017
електронна пошта: feedback@activitis.com
до відповідача: Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес», вул. Лиманська, 49, с. Прогресівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57433, код ЄДРПОУ 44638762
електронна пошта: fgagrostarprogres@gmail.com
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАННО», вул. Руслана Слободянюка, 127-А, м. Кропивницький, 02014, код ЄДРПОУ 40894078
про: стягнення 426 235,95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 29/12/25-02 від 29.12.2025 (вх. № 222/26 від 05.01.2026), в якій просить суд:
1. Прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АКТІВІТІС» до ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГРАННО» про стягнення заборгованості за договором поставки №110325 від 11.03.2025 та договором факторингу №F11/03-2025-1 від 11.03.2025;
2. Стягнути з ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АКТІВІТІС» заборгованість за договором поставки №110325 від 11.03.2025 та договором факторингу №F11/03-2025-1 від 11.03.2025 у розмірі 426 235,95 грн;
3. Стягнути з ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АКТІВІТІС» судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 6 393,54 грн;
4. Залучити ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГРАННО» (код ЄДРПОУ 40894078) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача;
5. У разі призначення справи до розгляду в загальному позовному провадженні, забезпечити участь уповноваженого представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АКТІВІТІС» - адвоката Чорної Наталії Олексіївни у всіх судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою Системи відеоконференцзв`язку (ВКЗ).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.03.2025 між ТОВ «ГРАННО» (Постачальник) та ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» (Покупець) укладено договір поставки №110325, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах Договору. На виконання умов договору поставки Постачальник передав Покупцю, а Покупець прийняв Товар на суму 361 940,88 грн, в тому числі ПДВ 44 448,88 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 17.03.2025.
11.03.2025 між ТОВ «ФК АКТІВІТІС» (Фактор) та ТОВ «ГРАННО» (Клієнт) укладено договір Факторингу №FU/03-2025-1, відповідно до умов якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, у розмірі визначеному п.1,5. цього Договору, а Клієнт відступає Факторові своє право грошової вимоги до ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС». код ЄДРПОУ 44638762, за договором поставки №110325 від 11.03.2025 у розмірі 361 940,88 грн. За даними позивача, 11.03.2025 право грошової вимоги до ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» за укладеним з ТОВ «ГРАННО» договором поставки №110325 від 11.03.2025 та на підставі договору факторингу від 11.03.2025 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК АКТІВІТІС». На виконання вказаних вимог договору факторингу ТОВ «ГРАННО» було направлено відповідачу засобами електронної комунікації повідомлення про відступлення свого права грошової вимоги (за договором поставки №110325 від 11.03.2025 у розмірі 361 940,88 грн) до нового кредитора - ТОВ «ФК АКТІВІТІС», в якому було вказано також реквізити для здійснення оплати за придбаний Товар. 
Позивач зазначає, що в порушення умов договору поставки та договору факторингу, відповідач не сплатив заборгованість в строк до 07.09.2025. Так, за даними позивача станом на 23.12.2025 за договором поставки №110325 від 11.03.2025 та договором факторингу №F11/03-2025-1 від 11.03.2025 у ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» обліковується загальна заборгованість у розмірі 426 235,95 грн, що підлягає стягненню в судовому порядку, та складається з: 361 940,88 грн - заборгованість за договором поставки, 32 891,80 грн - пеня, 72 388,18 грн - штраф, 38 196,86 грн - 36% річних, 5 818,24 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 16, 599, 610, 692, 712, 1077, 1078, 1082 Цивільного кодексу України, п.п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 210 Податкового кодексу України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також умовами Договорів, на підставі яких заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2026, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/4/26 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.02.2026 об 11:00; зобов`язано позивача у строк до 09.02.2026 надати суду якісний примірник розрахунку позовних вимог; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАННО»; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

29.01.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання № 28\01\26\1 від 28.01.2026 (вх. № 1332/26 від 29.01.2026) про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості (на виконання вимог ухвали суду).
Примірник клопотання № 28\01\26\1 від 28.01.2026 додатково надійшов на адресу суду 05.02.2026 засобами поштового зв`язку та був зареєстрований за вх. № 1672/26 від 05.02.2026.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 було повідомлено учасників справ про призначення підготовчого засідання на 31.03.2026 о 12:30; а також продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів.

09.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява № 09\03\2026\1 від 09.03.2026 (вх. № 3086/26 від 09.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 09.03.2026.

31.03.2026 до суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява № 31\03\26\1 від 31.03.2026 (вх. № 4465/26 від 31.03.2026) про проведення судового засідання без участі позивача та його представника.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі № 915/4/26 та призначено справу до розгляду по суті на 05.05.206 об 11:00.
Про час та місце проведення засідання учасників справи було повідомлено відповідною ухвалою.

03.04.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання б/н від 03.04.2026 (вх. № 4752/26 від 03.04.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке суд задовольнив ухвалою від 08.04.2026.

В судове засідання 05.05.2026 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, який підтвердив актуальність заявлених вимог, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та третя особа своїх представників в засідання не направили, про час та місце провення засідання буи повідомлені належним чином.
Так, відповідач про час та місце проведення засідання був повідомлений шляхом направлення копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2025 засобами поштового зв`язку на адресу Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес», встановлену судом за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором R067138114063). Надіслане відповідачу поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором R067138114063 було вручене представнику Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес» 10.04.2026, що вбачається з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення.
Третя особа про час та місце проведення засідання була повідомлена шляхом направлення копії ухвали від 31.03.2026 в електронний кабінет Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАННО» в системі «Електронний суд». Документ доставлено до електронного кабінету одержувача 31.03.2026 о 21:14, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2026 у справі № 915/4/26 третя особа отримала 01.04.2026.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача та третьої особи про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті.
Крім того, суд зауважує, що відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа також не скористалася своїм правом на подання суду письмових пояснень щодо суті позовних вимог.
В судовому засіданні 05.05.2026, за результатами розгляду справи за наявними матеріалами, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

11.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАННО», як Постачальником, та Фермерським господарством «Агро-Стар-Прогрес», як покупцем, було укладено Договір поставки № 110325 (далі - Договір поставки).
Відповідно до п. 1.1 цей Договір розроблено у відповідності до чинного законодавства України, за цим Договором в терміни, визначені Договором, Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар) а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах Договору.
Згідно з п. 1.2 Договору поставки найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю та базис поставки, загальна вартість Товару, термін та умови оплати, а також інші умови будуть визначені в Специфікації(ях) - додатках до Договору, які є невід`ємними частинами Договору.
За умовами п. 3.2 Договору поставки оплата Товару здійснюється в порядку та на умовах визначених у Специфікації(ях) до цього Договору.
Відповідно до п. 4.1 Договору поставки Товар за умовами даного Договору поставляється окремими партіями на підставі погоджених Сторонами Специфікацій. Специфікація вважається погодженою Сторонами з моменту підписання її Сторонами. У випадку, якщо документально визначити узгодження Сторонами неможливо, або важко, це може підтверджуватися діями Сторін, такими як відвантаження, приймання або оплата Товару.
Згідно з п. 4.10 Договору поставки підписання Сторонами видаткових накладних в період дії даного Договору, засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування даного Товару.
За змістом п.п. 4.11, 4.12 перехід права власності здійснюється в момент передачі Товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Покупець зобов`язаний перевірити кількість Товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості.
Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. При цьому фактичним вантажоодержувачем Товару може бути як Покупець, так і вказані ним треті особи, які не є сторонами цього договору і діють на підставі довіреності.
Умовами п. 5.1 та пп. 5.1.1 Договору поставки передбачено, що за порушення умов даного Договору винна Сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного Договору.
Крім відповідальності, встановленої п. 5.1 даного договору Покупець, зокрема: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також, додатково сплачує штраф у розмірі 20% (двадцять) процентів від суми несплаченого боргу.
Пунктом 5.8 Договору поставки передбачено, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.
Відповідно до п. 5.4 Договору Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.
Відповідно до п. 5.15 Договору поставки Сторони домовилися, що у випадку наявності у Покупця штрафних санкцій та пені відповідно до умов цього Договору, встановити наступну черговість оплати зобов`язань за цим Договором: в першу чергу здійснюється погашення пені, в другу чергу здійснюється погашення штрафів. в третю чергу здійснюється погашення залишку заборгованості за Товар, в четверту чергу - інша заборгованість за цим Договором у разі її наявності.
Згідно з п. 6.1 Договору поставки будь-який спір чи розбіжності, що випливають з цього Договору чи мають відношення до нього, у випадку неможливості їх вирішення шляхом дружніх переговорів між Сторонами, підлягають передачі на розгляд та кінцеве вирішення до Господарського суду, згідно Господарському процесуальному кодексу України.
У відповідності до п. 9.2 Договору поставки Сторони погодили, що Договір, додаткові угоди до цього Договору, Додатки, Специфікації, накладні, листи повідомлення тощо які є невід`ємною частиною цього Договору, а також первинні документи на виконання цього Договору будуть складатися Сторонами в електронному вигляді із дотриманням законодавства про електронні документи та електронний документообіг та законодавства у сфері електронного підпису.
За умовами п. 9.9 Договору поставки Постачальник має право передати частково або в повному обсязі свої права по цьому Договору до ТОВ «ФК АКТІВІТІС» (код ЄДРПОУ 38800017), а Покупець підписанням цього Договору надає Постачальнику згоду на передачу прав Постачальника по цьому Договору ТОВ «ФК АКТІВІТІС» (код ЄДРПОУ 38800017). У випадку відступлення права грошової вимоги за цим Договором, Сторони (Покупець і Постачальник) не мають права вносити зміни до штрафних санкцій за цим Договором, умов, порядку та строків оплати поставок (їх частини), права грошової вимоги за якими були відступлені третій стороні.
Згідно з п.п. 10.1, 10.3 Договору поставки договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 07.09.2025 року, але продовжує залишатись чинним до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
Закінчення строку дії цього Договору не звільняє жодну зі Сторін від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього Договору.

11.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАННО», як Постачальником, та Фермерським господарством «Агро-Стар-Прогрес», як покупцем, було підписано Специфікацію № 1 до Договору поставки № 110325 від 11.03.2025, відповідно до якої Сторони погодили, що поставці підлягає «Гібрид соняшника НС Х 6341 (Пегас ІМІ) оптимум (2024р.) ЄВРОСЕМ» у кількості 80 п.о. загальною вартістю разом з ПДВ - 361 940,88 грн.
Специфікацією передбачено:
- умови оплати Товару (повна сплата 100 % вартості товару у розмірі 361 940,88 грн - строк виконання грошових зобов`язань 07.09.2025);
- умови поставки Товару (поставка (передача) Товару здійснюється в строк до 17.03.2025, за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський район, с. Прогресівка, вул. Лиманська, буд 49. Конкретний строк поставки окремих партій Товару може бути визначений письмовою заявкою Покупця, яка надасться за сім календарних днів до початку відвантаження товару).
За змістом Специфікації Сторони також погодили, що у випадку відступлення права грошової вимоги за цим Договором на ТОВ «ФК АКТІВІТІС» (код ЄДРПОУ 38800017) рахунки на оплату не виставляються, а розрахунок між Сторонами здійснюється в порядку та на умовах визначених у цій Специфікації. При дотримані умов оплати Товару, що визначені у Специфікації, Сторони використовують фіксовану вартість (ціну) Товару в гривнях, що вказана у п. 3 цієї Специфікації. У випадку несвоєчасного розрахунку на користь ТОВ «ФК АКТІВІТІС», вартість Товару визначається відповідно до пунктів 3.3, 3.4 та 3.4.1 Договору поставки.

Договір поставки та Специфікація № 1 до нього складені Сторонами в електронному вигляді та підписані з використанням електронних підписів. На підтвердження відповідних обставин позивачем долучені до матеріалів справи Протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

На виконання умов Договору поставки Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАННО» було передано, а Фермерським господарством «Агро-Стар-Прогрес» прийнято Товар («Гібрид соняшника НС Х 6341 (Пегас ІМІ) оптимум (2024р.) ЄВРОСЕМ») на загальну суму 361 940,88 грн, що вбачається з наданого до матеріалів справи акту приймання-передачі від 17.03.2025, підписаного постачальником та покупцем шляхом проставляння електронних підписів (протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису надані позивачем до матеріалів справи), без будь-яких зауважень та заперечень.
На підтвердження реальності здійснення відповідної господарської операції позивачем також надано до матеріалів справи податкову накладну № 148 від 11.03.2025 на суму 361 940,88 грн, з квитанцією про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Матеріали справи також свідчать про те, що 11.03.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс», як Фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАННО», як Клієнтом, було укладено Договір факторингу № F11/03-2025-1 (далі - Договір факторингу), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, у розмірі, визначеному п. 1.5 Договору, а Клієнт відступає Факторові своє право грошової вимоги до Боржника за договором [найменування Боржника: Фермерське господарство «Агро-Стар-Прогрес» (код ЄДРПОУ 44638762) (надалі - Боржник); назва номер та дата договору: Договір поставки № 110325 від 11.03.2025 (надалі - Контракт); сума зобов`язання Боржника: 361 940,88 грн (надалі - «сума відступленого права грошової вимоги»)] (п. 1.1 Договору факторингу).
За умовами п.п. 1.2 - 1.7 Договору факторингу Сторони погодили таке:
- Фактор сплачує Клієнту суму відступленого права грошової вимоги за Контрактом у розмірі зазначеному у п. 1.1 цього Договору, за вирахуванням комісії за факторингове обслуговування вказаної в пункті 1.5 цього Договору (надалі - сума фінансування) після надання Клієнтом документів, визначених в п.3.2.5 даного Договору, протягом 2-х робочих днів з дня їх отримання Фактором (п. 1.2);
- сума фінансування, сплачується Фактором шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті України на рахунок Клієнта, вказаний в розділі 9 цього Договору (п. 1.3);
- всі витрати, пов`язані із переказом Клієнту суми фінансування несе Фактор (п. 1.4);
- Сторони погодили, що комісія за факторингове обслуговування складає 15% від суми відступленого права грошової вимоги за Контрактом та сплачується Клієнтом шляхом утримання цієї комісії Фактором з суми відступленого права грошової вимоги при перерахуванні на рахунок Клієнта суми фінансування, згідно умов цього Договору (п. 1.5);
- право грошової вимоги, що відступається за цим Договором, переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору та належного виконання зобов`язань Клієнта перед Боржником за Контрактом, після чого Фактор стає новим кредитором Боржника стосовно зобов`язання останнього за Контрактом. Разом з правом грошової вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав від Клієнта. Фактор набуває права на всі суми, які він отримає від Боржника на виконання цієї вимоги, в т.ч. Фактор має право на стягнення з Боржника будь-яких штрафних санкцій (в т.ч. неустойка, штраф, пеня) згідно умов Контракту та вимог чинного законодавства (п. 1.6);
- при повному достроковому погашенні суми зобов`язання Боржником, сплачена за весь строк комісія за факторингове обслуговування, не повертається Клієнту (п. 1.7).
У пункті 3.2.8 Договору факторингу визначено, що Фактор зобов`язаний письмово повідомити Боржника про відступлення права грошової вимоги Фактору шляхом направлення Боржнику письмового листа (з описом вкладення в цінний лист) на юридичну та на будь-яку іншу відому Клієнту адресу Боржника (в разі наявності) та/або листа у вигляді електронного документа підписаного КЕП/УЕП з кваліфікованим сертифікатом Клієнта на офіційну електронну адресу Боржника, вказану останнім в Контракті, в строк 10 (десять) робочих днів з моменту підписання цього Договору (типова форма повідомлення додаток №1). Сторони погодили, що повідомлення Боржника про відступлення права грошової вимоги Фактору, яке викладене у вигляді електронного документа, підписаного КЕП/УЕП з кваліфікованим сертифікатом Клієнта, та направлене ним на офіційну електронну адресу Боржника, вказану останнім в Контракті, вважається письмовим повідомленням Боржника згідно вимог чинного законодавства. Клієнт відповідає перед Фактором за неповідомлення неналежне повідомлення Боржника про відступлення права грошової вимоги за цим Договором та за будь-які юридичні наслідки такого неповідомлення.
Згідно з п. 5.1 Договору факторингу цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами у вигляді електронного документа КЕП/УЕП з кваліфікованим сертифікатом і діє до 07.09.2025 року, але в будь-якому випадку до моменту виконання сторонами усіх зобов`язань.
Договір факторингу в електронній формі підписаний Сторонами з використанням електронних підписів. На підтвердження відповідних обставин позивачем долучені до матеріалів справи Протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

На виконання умов Договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАННО» грошові кошти в розмірі 307 649,75 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надано платіжну інструкцію № 3301 від 11.03.2025 (призначення платежу: «Оплата згідно договору факторингу № F11/03-2025-1 від 11.03.2025 р. без ПДВ»).
Крім того, на виконання умов Договору факторингу 17.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» направило на зазначену в договорі поставки електронну пошту Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес» у вигляді електронного документа підписаного КЕП Повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2025 Фермерське господарство «Агро-Стар-Прогрес» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» з листом № 2 від 12.09.2025, в якому повідомило, що у зв`язку з затримкою оплати за реалізовану продукцію не має можливості вчасно оплатити борг за договором поставки з ТОВ «ГРАННО», а також виступило з проханням оплату відтермінувати до 22.09.2025.
У відповідь позивач листом № 342 від 15.09.2025 запропонував відстрочити строк остаточного виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості до 22 вересня 2025 року та не нараховувати штрафи та пені за цей період за умови внесення платежу у повному розмірі в строк до 22 вересня 2025 року. Водночас, позивач наголошував, що в разі невнесення платежу у розмірі 361 940,88 грн в строк до 22 вересня 2025 року, до ФГ «АГРО-СТАР-ПРОГРЕС» будуть застосовані штрафи та пені, нараховані за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що Фермерське господарство «Агро-Стар-Прогрес» перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» грошові кошти в загальному розмірі 85 000,00 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надано:
- платіжну інструкцію № 147 від 09.10.2025 на суму 50 000,00 грн (призначення платежу: «Оплата за договором поставки № 110325 вiд 11.03.2025 р. згiдно Договору факторингу № F11/03-2025-1 вiд 11.03.2025 р.»);
- платіжну інструкцію № 149 від 29.10.2025 на суму 35 000,00 грн (призначення платежу: «Оплата за договором поставки № 110325 вiд 11.03.2025 р. згiдно Договору факторингу № F11/03-2025-1 вiд 11.03.2025 р.»).
За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, заборгованість за Договором поставки та Договором факторингу відповідачем у повному обсязі не була погашена.

05.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» направило на адресу Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес» засобами поштового зв`язку Повідомлення-вимогу № 481 від 05.12.2025 про погашення заборгованості за Договором поставки № 110325 від 11.03.2025 та Договором факторингу № F11/03-2025-1 від 11.03.2025.
Матеріали справи не містять доказів реагування відповідача на вказану вимогу позивача, ні у формі сплати відповідних коштів, ні у формі подання будь-якої відповіді/пояснень/заперечень.
За наведених обставин, з метою захисту свого порушеного права Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що за змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Матеріали справи свідчать про те, що укладений між відповідачем та третьою особою договір за своєю правовою природою є договором поставки.
В силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За умовами ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом також враховано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За приписами ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у такому разі виконання боржником обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, що засвідчують права, які передаються, та важливу для їх здійснення інформацію. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором факторингу.
За змістом ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» є фінансовою установою та має право на надання відповідних фінансових послуг, що підтверджується витягом із Державного реєстру фінансових установ, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та розпорядженням уповноваженого органу про видачу ліцензії (ліцензій) на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Суд зауважує, що спір у даній справі виник із договірних зобов`язань щодо оплати товару за договором поставки та з пов`язаних із цим правовідносин факторингу (відступлення права грошової вимоги), за яким первісний кредитор (третя особа) відступив позивачу (фактору) право вимоги до боржника (відповідача), а фактор здійснив фінансування на умовах договору факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 536 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як уже було наведено вище, матеріали справи свідчать про здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАННО» на користь Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес» поставки товару на суму 361 940,88 грн, та виникнення у останнього грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунків за поставлений товар у строк до 07.09.2025.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАННО» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» своє право грошової вимоги за Договором поставки. Так, за умовами Договору факторингу 17.03.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором поставки у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги, у тому числі право на стягнення неустойки та інших платежів, передбачених договором.

Водночас матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем отриманого товару у строк, визначений Специфікацією, до 07.09.2025, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Зважаючи на допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем було здійснено нарахування штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань, зокрема (згідно наданих до матеріалів справи розрахунків):
1. Пеня (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення) за період з 08.09.2025 по 23.12.2025 на загальну суму 32 891,80 грн. 
2. Штраф у розмірі 20 % несплаченого боргу - на суму 72 388,18 грн. 
3. Інфляційні втрати за період з 08.09.2025 по 23.12.2025 на загальну суму 5 818,24 грн.
4. 36 % річних за період з 08.09.2025 по 23.12.2025 на загальну суму 38 196,86 грн.

Щодо вимог про стягнення процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.
За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.
На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 36% річних (з урахуванням положень п. 5.8 Договору поставки).
Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та процентів річних позивачем виконано правильно, а, отже позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу суд зазначає таке.
У відповідності до п. 5.1 Договору поставки Покупець за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також, додатково сплачує штраф у розмірі 20% процентів від суми несплаченого боргу.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так, позивач згідно розрахунку позовних вимог здійснив нарахування пені за період з 08.09.2025 по 23.12.2025 на загальну суму 32 891,80 грн. При цьому, з урахуванням умов п. 5.15 Договору поставки щодо черговості оплати зобов`язань, здійснені відповідачем 09.10.2025 та 29.10.2025 оплати на суму 50 000,00 грн та 35 000,00 грн відповідно були спрямовані на погашення нарахованих пені та штрафу станом на відповідні дати, зокрема, на погашення пені позивачем враховано 15 984,80 грн. Залишок заявленої до стягнення пені складає 16 907,00 грн.
Крім того, позивач згідно розрахунку позовних вимог здійснив нарахування штрафу на суму 72 388,18 грн. При цьому, з урахуванням умов п. 5.15 Договору поставки щодо черговості оплати зобов`язань, здійснені відповідачем 09.10.2025 та 29.10.2025 оплати на суму 50 000,00 грн та 35 000,00 грн відповідно були спрямовані на погашення нарахованих пені та штрафу станом на відповідні дати, зокрема, на погашення штрафу позивачем враховано 69 015,20 грн. Залишок заявленого до стягнення штрафу складає 3 372,98 грн.
За перевіркою суду, розрахунок штрафних санкцій, зокрема, і в частині зарахування здійснених відповідачем часткових оплат, позивачем виконано правильно, а, отже позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 509 Цивільного Кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 Цивільного Кодексу України основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Враховуючи наведене суд вважає за можливе вирішити питання щодо можливості зменшення судом розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Так, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Водночас, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
За такого, суд, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 20 279,98 грн (пеня - 16 907,00 грн, штраф - 3 372,98 грн), вбачає наявність підстав для зменшення їх розміру на 80%, тобто до 4 055,99 грн (пеня - 3 381,40 грн, штраф - 674,59 грн), з огляду на таке.
Приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Крім того, при застосуванні положень ст. 551 Цивільного кодексу України поняття «значно» та «істотне значення» є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказана норма не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці та застосований, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23 та від 09.11.2023 у справі №902/919/22.
Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).
На переконання суду, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Як зазначено вище, суд дійшов висновку про підставність позовної вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 361 940,88 грн, а також визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 818,24 грн, 36 % річних у розмірі 38 196,86 грн, пені у розмірі 16 907,00 грн, штрафу у розмірі 3 372,98 грн. Отже загальний розмір штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань, заявлених до стягнення становить 64 295,08 грн. При цьому, судом також взято до уваги, що відповідачем у спірних правовідносинах було здійснено часткові оплати на суму 85 000,00 грн, які повністю були спрямовані на погашення штрафних санкцій. Тобто, загальний розмір штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань застосованих до відповідача складає 149 295,08 грн, що складає понад 40 % від суми основної заборгованості.
Водночас, суд зауважує, що головною метою як неустойки, так і компенсаційних нарахувань є, перш за все, стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання.
За такого, враховуючи, що застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання є більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, взявши до уваги компенсаторний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд вважає, що адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачами зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям буде обмежити розмір заявленої до стягнення суми штрафних санкцій на 80% (з 20 279,98 грн /пеня - 16 907,00 грн, штраф - 3 372,98 грн/ до 4 055,99 грн /пеня - 3 381,40 грн, штраф - 674,59 грн/), що узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Суд вважає, що стягнення з відповідача суми штрафних санкцій, зменшених на 80% (додатково до вже сплачених коштів, які були враховані в якості часткового погашення пені та штрафу), а також стягнення інфляційних втрат та 36 % річних у повній мірі компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем зобов`язань за укладеними договорами поставки та факторингу, а також відповідає принципу пропорційності, у той час як стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, на переконання суду, було б неспівмірним з негативними наслідками від порушення відповідного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач у даній справі не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність порушених прав позивача.
Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Так, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Також, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.
З урахуванням наведеного, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на відповідача пропорційно до розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 165, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Фермерського господарства «Агро-Стар-Прогрес» (Україна, 57433, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, село Прогресівка, вул.Лиманська, будинок 49; код ЄДРПОУ 44638762) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Актівітіс» (Україна, 01104, місто Київ, вул.Болсуновська, будинок 13-15; код ЄДРПОУ 38800017) за договором поставки №110325 від 11.03.2025 та договором факторингу №F11/03-2025-1 від 11.03.2025 суму основного боргу в розмірі 361 940,88 грн, 36 % річних у розмірі 38 196,86 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 818,24 грн, пеню в розмірі 3 381,40 грн, штраф у розмірі 674,59 грн та судовий збір у розмірі 6 393,54 грн.
3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складене 18.05.2026, у зв`язку з відпусткою головуючої у справі судді Семенчук Н.О. у період з 14.05.2026 по 15.05.2026.

Суддя Н.О. Семенчук