ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року	Справа №160/4969/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 року №046850019444 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком період строкової військової служби з 14 травня 1984 року по 16 травня 1986 року та періоди роботи у селянському (фермерському) господарстві “Король” (код ЄДРПОУ 23069325) з 10 березня 1996 року по 10 лютого 1997 року, з 03 травня 1997 року по 24 травня 2003 року, з 30 грудня 2003 року по 31 грудня 2003 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з дати його першого звернення у 2025 році із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням зазначених періодів страхового стажу.
Означені позовні вимоги вмотивовані спірністю та протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 року №046850019444 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 04.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.
09.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2025 році досяг 60-річного віку та набув право на звернення за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до статті 26 Закону № 1058 у 2025 році для призначення пенсії за віком у 60 років необхідний страховий стаж становить 32 роки. 
З метою реалізації права на пенсійне забезпечення позивач послідовно звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України. 
За результатами розгляду його звернень були прийняті: 
рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2025 № 046850019444, яким страховий стаж визначено 17 років 04 місяці 17 днів та відмовлено у призначенні пенсії за віком; 
рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 02.12.2025 № 046850019444, яким страховий стаж визначено 25 років 00 місяців 17 днів та також відмовлено у призначенні пенсії; 
рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 № 046850019444, яким страховий стаж позивача визначено у розмірі 27 років 02 місяці 17 днів та відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю 32 років страхового стажу. 
Як зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 року №046850019444 є предметом оскарження в цій справі. Попередні рішення органів Пенсійного фонду подаються до суду як додаткові докази послідовності звернень позивача та однаковості підходу Пенсійного фонду до обчислення його стажу. В оскаржуваному рішенні відповідач лише констатує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 02 місяці 17 днів, і на цій підставі відмовляє у призначенні пенсії за віком. Переліку конкретних періодів, які не враховано, у тексті оскаржуваного рішення не наведено. Разом з тим, із порівняння зазначеної відповідачем тривалості стажу з наявними у позивача документами (трудовою книжкою, військово-обліковими документами), а також зі змісту попередніх рішень ГУ ПФУ у Львівській та Тернопільській областях, убачається, що при обчисленні страхового стажу позивача фактично не були враховані такі підтверджені документи періоди: період строкової військової служби з 14.05.1984 по 16.05.1986; періоди роботи у селянському (фермерському) господарстві «Король» (код ЄДРПОУ 23069325): 10.03.1996 по 10.02.1997, з 03.05.1997 по 24.05.2003, з 30.05.2003 по 31.12.2003; період роботи у колгоспі з 05.05.1986 по 30.12.1994. Саме незарахування зазначених періодів призвело до того, що відповідач визначив страховий стаж позивача у розмірі 27 років 02 місяці 17 днів, тобто меншим за 32 роки, необхідні для призначення пенсії за віком.
З тексту згаданого рішення від 23.12.2025 року №046850019444 року вбачається наступне. Заявник: ОСОБА_1 . Шифр та вид пенсії: пенсія за віком. Умови призначення: Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Податковий номер: 2403017496. Дата народження, стать: ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік. Дата реєстрації звернення (заяви), вік, ознака роботи: 18.12.2025, 60 р. 2 м 2 д, Працює. Адреса проживання заявника: АДРЕСА_1 . Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України від 09.07.2003 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить (далі - Закон № 1058) - 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить - 32 років. Право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2028 - від 25 років. У разі відсутності зазначеного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу від 15 років. Відповідно до частини 3 статті 34 Закону України "Про фермерське господарство". Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Страховий стаж заявника (ці) становить: 27 р. 02 м. 17 дн. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи в фермерському господарстві з 10.03.1996 по 10.02.1997, з 03.05.1997 по 24.05.2003 та з 30.05.2003 по 31.12.2003 оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків; - період проходження військової служби з 14.05.1984 по 16.05.1986 оскільки прізвище в довідці №129 від 25.11.2025 не відповідає прізвищу в військовому квитку НОМЕР_1 від 11.04.1984, на підставі якого видано довідку. ВИРІШЕНО: на підставі статті 26 Закону № 1058 відмовити у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, визначеного законодавством (32 років). Відповідно до Порядку подання і оформлення документів для призначення (перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" оскаржувати рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, прийняте уповноваженою особою територіального органу Пенсійного фонду України, в адміністративному порядку до керівника цього органу Пенсійного фонду України, а в разі відмови в задоволені скарги - до Пенсійного фонду України з урахуванням вимог Закону -України "Про адміністративну процедуру та/або у судовому порядку, Згідно із статтею 74, 75 Закону України "Про адміністративну процедуру" рішення набирає чинності з дня доведення його до відома особи, яка звернулась за призначенням (перерахунком) пенсії. Якщо час отримання адміністративного акта, надісланого поштою, або електронною поштою, або переданого з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, не зафіксовано, такий адміністративний акт вважається доведеним до відома особи на п`ятий календарний день з дня його надсилання адміністративним органом, крім випадків якщо адміністративний акт не надійшов до особи або надійшов пізніше. Відповідно до статті 105 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статей 79, 80, 82 Закону України "Про адміністративну процедуру" скарга на адміністративний акт може бути подана протягом тридцяти календарних днів з дня доведення його до відома особи, до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; email:04001@dp.pfu.gov.ua). У разі відмови в задоволенні скарги - до адміністративного органу вищого рівня, Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, буд.9, м. Київ-14, 01601) через адміністративний орган, що його прийняв, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; email: 04001@dp.pfu.gov.ua), та/або до адміністративного суду.
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Згідно зі статтею 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-ІV мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; 
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; 
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; 
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; 
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; 
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; 
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; 
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; 
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; 
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 60 років.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Норми сг.26 Закону передбачають право чоловіка на пенсію за віком за умови досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 32 років.
Відповідно до норм законодавчих актів, що регулюють питання пенсійного забезпечення, призначення пенсії здійснюється на підставі поданої особою заяви встановленого зразка.
Так, ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, що кореспондується з положеннями ст. 80 Закону №1788-ХІІ, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Ч. 4 ст. 24 Закону №10584У визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень ст. 56 №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону №1788-ХІІ).
Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі - Інструкція).
П. 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власникам або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Проаналізувавши законодавчі вимоги, що регламентують порядок обчислення страхового стажу для отримання пенсії, суд вважає, що трудова діяльність включається до такого в разі її належного документального підтвердження. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Більше того, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. У зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від Об березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 24.05.2018 р. у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, в яких висловлено позицію по те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу для призначення пенсії.
Факт проходження позивачем строкової військової служби у Збройних Силах СРСР у період з 14.05.1984 по 16.05.1986 підтверджується військово-обліковими документами (зокрема військовим квитком), копії яких додаються до позовної заяви. Відмова у фактичному врахуванні цього періоду до страхового стажу, судячи з попередніх рішень органів Пенсійного фонду, мотивувалася розбіжністю у написанні прізвища та імені (« ОСОБА_2 » у військовому квитку замість « ОСОБА_1 » у свідоцтві про народження та паспорті).
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, а час її проходження зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується, зокрема, строкова військова служба. Через приписи частини четвертої статті 24 Закону № 1058 ці періоди до 01.01.2004 року підлягають зарахуванню до страхового стажу в порядку і на умовах, установлених раніше діючим законодавством.
Верховний Суд у постановах, зокрема, від 18.03.2020 у справі №240/5401/19 та інших, виходив із того, що час проходження строкової військової служби, підтверджений належними документами (військовий квиток, довідки військових комісаріатів тощо), підлягає зарахуванню до страхового стажу незалежно від місця проживання чи подальшої трудової діяльності особи. Суд наголошував, що спір у таких випадках стосується лише належного документального підтвердження періоду служби, а не наявності чи відсутності сплати внесків.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах (зокрема помилки у написанні прізвища, імені чи по батькові) не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, якщо в сукупності дані дозволяють ідентифікувати особу та встановити факт проходження служби чи роботи.
Отже, за наявності військово-облікових документів, що підтверджують проходження ОСОБА_1 строкової військової служби у період з 14.05.1984 по 16.05.1986, і за відсутності будь-яких доказів недостовірності цих документів, відмова Пенсійного фонду врахувати цей період до страхового стажу зводить до рівня вирішальної лише формальну відмінність у написанні прізвища, що суперечить наведеним правовим висновкам Верховного Суду.
Щодо періодів роботи у селянському (фермерському) господарстві «Король» з 10.03.1996 по 10.02.1997, з 03.05.1997 по 24.05.2003, з 30.05.2003 по 31.12.2003 та періоду роботи в колгоспі з 05.05.1986 по 30.12.1994 - вони підтверджуються трудовою книжкою колгоспника (трудовою книжкою) серії НОМЕР_2 , де містяться відповідні записи про прийняття та звільнення, найменування господарства, посаду (вид роботи), дати та печатки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічний припис міститься і в статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 чітко зазначив, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а на особу не може покладатися обов`язок доводити правильність чи достовірність внесених до неї записів. Суд підкреслив, що недоліки у веденні трудової книжки з боку роботодавця не можуть позбавляти працівника його прав на пенсійне забезпечення.
У постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-a Верховний Суд зробив висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування періоду роботи при обчисленні стажу, якщо факт роботи підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.
У постанові від 18.12.2019 у справі № 208/6680/16-а Верховний Суд додатково зазначив, що у випадку відсутності частини первинних документів (особових рахунків, відомостей нарахування заробітної плати тощо) за умови наявності належних записів у трудовій книжці, саме трудова книжка має пріоритет як доказ стажу роботи.
Селянське (фермерське) господарство «Король» (код ЄДРПОУ 23069325) було зареєстровано 31.03.1995 та ліквідоване 11.07.2007. Листами Державного архіву Дніпропетровської області та Синельниківської районної державної (військової) адміністрації підтверджено, що документи С(Ф)Г «Король» на архівне зберігання не передавалися, у реєстраційній справі відсутні документи з особового складу та фінансово-бухгалтерські документи, а відомості про місце їх зберігання відсутні. Тобто позивач об`єктивно позбавлений можливості надати додаткові довідки роботодавця чи архівні довідки щодо заробітку й сплати страхових внесків за періоди роботи у С(Ф)Г «Король».
За змістом частини четвертої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж за періоди до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року) обчислюється за документами та в порядку, визначеними законодавством, що діяло раніше, тобто, у першу чергу, на підставі трудової книжки, а не лише за даними персоніфікованого обліку.
У вже згаданій постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, а також у постановах від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 та від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 Верховний Суд дійшов висновку, що:
- обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за їх несвоєчасну чи неповну сплату покладено на страхувальника (роботодавця);
- несплату страхових внесків роботодавцем не можна розглядати як підставу для неврахування до страхового стажу періодів роботи працівника;
- позбавлення працівника стажу за періоди фактичної роботи внаслідок невиконання роботодавцем обов`язків зі сплати внесків суперечить конституційним гарантіям права на соціальний захист.
Трудова книжка містить відомості щодо прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи у зазначені спірні періоди, тобто містить відомості про його роботу.
Позивач, як найманий працівник, не несе відповідальності за порядок ведення трудової книжки, це є обов`язком роботодавців, тому на нього не можуть бути покладені негативні наслідки недотримання роботодавцями вимог щодо правильності заповнення трудової книжки та виправлення помилок у ній. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи у відповідача відсутні, а тому їх безпідставно не зараховано до страхового мого стажу.
Отже, неврахування Пенсійним фондом періодів роботи ОСОБА_1 у С(Ф)Г «Король» з 10.03.1996 по 10.02.1997, з 03.05.1997 по 24.05.2003, з 30.05.2003 по 31.12.2003 та періоду роботи у колгоспі з 05.05.1986 по 30.12.1994 лише через відсутність відомостей про сплату внесків чи відсутність документів у архівах, за наявності належних записів у трудовій книжці, суперечить наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду, а також приписам Закону № 1058 та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За оскаржуваним рішенням страховий стаж позивача визначено у розмірі 27 років 02 місяці 17 днів без врахування строкової військової служби, роботи у колгоспі та С(Ф)Г «Король». 
Включення до страхового стажу лише цих підтверджених періодів об`єктивно призводить до перевищення необхідної тривалості страхового стажу у 32 роки, що дає ОСОБА_1 право на призначення пенсії за віком.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 року №046850019444 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком період строкової військової служби з 14 травня 1984 року по 16 травня 1986 року та періоди роботи у селянському (фермерському) господарстві “Король” (код ЄДРПОУ 23069325) з 10 березня 1996 року по 10 лютого 1997 року, з 03 травня 1997 року по 24 травня 2003 року, з 30 грудня 2003 року по 31 грудня 2003 року.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з дати його першого звернення у 2025 році із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням зазначених періодів страхового стажу, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Суд не може підміняти своїм рішенням компетенцію уповноваженого органу державної влади, через що вимоги про зобов`язання призначити пенсію також задоволенню не підлягають.
З урахуванням зазначеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.12.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. 
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1311,20 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1311,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2025 року №046850019444 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком період строкової військової служби з 14 травня 1984 року по 16 травня 1986 року та періоди роботи у селянському (фермерському) господарстві “Король” (код ЄДРПОУ 23069325) з 10 березня 1996 року по 10 лютого 1997 року, з 03 травня 1997 року по 24 травня 2003 року, з 30 грудня 2003 року по 31 грудня 2003 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.12.2025 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник