ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

02.06.2026 Справа № 905/1712/23 

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
при секретарі судового засідання Лавриш О.В.,
розглянувши матеріали справи
у справі за позовом: керівника Краматорської окружної прокуратури Донецької області, м.Краматорськ в інтересах держави в особі
позивача 1: Східного офісу Держаудитслужби, м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, м.Маріуполь
позивача 2: Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь
до відповідача 1: Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради, м.Краматорськ
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”, м.Київ
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків
про визнання недійсним рішення уповноваженої особи, визнання недійсним договору підряду та стягнення коштів

Представники учасників справи:
прокурор (в режимі відеоконференції): Галушко Д.Ю.- на підставі посвідчення;
від позивача 1 (в режимі відеоконференції): Пономарьов Р.О. - в порядку самопредставництва;
від позивача 2 (в режимі відеоконференції): Сенников А.А. - в порядку самопредставництва;
від відповідача 1 (в режимі відеоконференції): Єрмакова І.А.- в порядку самопредставництва;
від відповідача 2 : не з`явилися;
від третьої особи: не з`явилися. 

Суть спору: Керівник Краматорської окружної прокуратури Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі позивача 1, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області та позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області з позовом до відповідача 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради, до відповідача 2, Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент” про:
- визнання недійсним рішення Уповноваженої особи з публічних закупівель Відділу житлового господарства Краматорської міської ради, оформленого протоколом від 16.09.2020 №93 про визнання переможцем та акцент пропозиції ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”;
- визнання недійсним договору підряду від 23.09.2020 №107, укладений між Відділом житлового господарства Краматорської міської ради та ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент” на користь Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради 556208,03 гривень, отриманих за недійсним договором підряду;
- стягнення з Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради на користь держави в особі Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області 556208,03 гривень відшкодування вартості виконаних робіт за недійсним договором підряду.
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на порушення інтересів держави, яке полягає в проведенні процедури публічної закупівлі та в подальшому укладенні договору підряду №107 від 23.09.2020 з порушенням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Ухвалою від 01.01.2024 суд позовну заяву керівника Краматорської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі позивача 1, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, до відповідача 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради, до відповідача 2, Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма «Мегаполіс інвестмент” про визнання недійсним рішення уповноваженої особи, договору підряду та стягнення коштів, залишив без руху.
22.01.2024 на адресу суду від керівника Краматорської окружної прокуратури Донецької області надійшов лист до якого додані додаткові документи для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 29.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №905/1712/23, справу №905/1712/23 постановив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 27.02.2024 о 12:00год.
02.02.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 повідомляє, що договір підряду №107 від 23.09.2020 виконано обома сторонами в повному обсязі; зауважує, що не знав і не міг знати про спотворення учасниками тендеру результатів торгів, а дізнався – із запиту Краматорської окружної прокуратури від 17.07.2023 №53-2395вих-23 про рішення Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/46-р/к від 15.11.2022 у справі №1/01-196-21. Щодо недійсності рішення уповноваженої особи зазначає, що прокурор, у разі завдання, на його думку, шкоди інтересам держави внаслідок винесення Уповноваженою особою з публічних закупівель рішення за протоколом №93 від 16.09.2020 про визнання переможцем ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент”, та, як наслідок, укладення і виконання спірного договору підряду №107 від 23.09.2020, не позбавлений можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Щодо застосування наслідків недійсності правочину, відповідач 1 вважає, що зазначене прокурором в позові не суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки відповідач 2 виконав усі зобов`язання за вищевказаним договором, що може вказувати на відсутність в його намірах будь-яких протиправних наслідків укладання та виконання договору, тобто, мав на меті досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. Зауважує, що оскільки з листів Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 02.08.2023 №040532-17/4831-2023 та від 23.11.2023 №040525-17/5567-2023 вбачається, що Управління не проводило моніторинг спірної процедури закупівлі та не виявило порушення законодавства у спірних правовідносинах, а тому у Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області не виникло право на звернення до суду із наданим позовом і не може набути статусу позивача. Відповідач 1 вважає, що доводи прокурора ґрунтуються на неправильному застосуванні норм Податкового кодексу України, оскільки повноваження податкових органів щодо розпорядження майном виникають лише за наявності встановлених порушень. Перевірок щодо спірного договору не проводилося, підстав для визнання його недійсним ГУ ДПС не вбачає. Відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позивних вимог. Аналогічний відзив 06.02.2024 надійшов до канцелярії суду.
06.02.2024 через систему «Електронний суд» від позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь надійшла заява, в якій представник просить розгляд справи проводити без його участі. До заяви додані докази на підтвердження повноважень представника.
13.02.2024 через систему «Електронний суд» від третьої особи, Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява, в якій третя особа зазначає, що питання визнання недійсним рішення тендерного комітету замовника торгів та визнання недійсним договору про закупівлю не відноситься до їх повноважень; просить розглянути справу без участі представника третьої особи за наявними матеріалами справи. До заяви додані додаткові документи.
Ухвалою від 27.02.2024 суд постановив повідомити учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 28.03.2024 о 14:00 год.
29.02.2024 на адресу суду від Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області надійшло клопотання, в якому представник просить суд розгляд справи №905/1712/23 проводити без їх участі. До клопотання додані додаткові документи.
07.03.2024 через систему «Електронний суд» від Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради надійшла заява, в якій заявник просить долучити до матеріалів справи документи на підтвердження повноважень представника діяти в порядку самопредставництва. 13.03.2024 до канцелярії суду надійшла аналогічна заява.
Ухвалою від 28.03.2024 суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 29.04.2024; відклав підготовче засідання на 22.04.2024 о 12:30 год.
Ухвалою від 22.04.2024 суд відклав підготовче засідання на 23.05.2024 о 14:30 год.
26.04.2024 через систему «Електронний суд» від Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач 1 у відповідь на пояснення, міркування та аргументи, викладені прокурором у відповіді на відзив, наполягає на доводах та твердженнях, зазначених у відзиві на позов. 
29.04.2024 на адресу суду від Краматорської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор зазначає, що у позовній заяві не заперечується дотримання відповідачем 1 вимог законодавства при проведенні оспорюваної публічної закупівлі; вказує, що вбачає наявність умислу на вчинення правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства в діях саме відповідача 2. Наполягає, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними, а обраний спосіб захисту – ефективним та належним. Прокурор зазначає, що оскільки дії учасників торгів спрямовані на штучну перемогу, то укладений договору порушують закон та інтереси держави і суспільства, а тому доводи відповідача 1 є безпідставними та не заслуговують на увагу. Зауважує, що як наслідок до відповідача 2 потрібно застосувати не тільки притягнення до відповідальності у вигляді штрафу за рішенням АМКУ, а й наслідки передбачені ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.208 Господарського кодексу України. Стосовно повноважень позивачів у спірних правовідносинах, то прокурор вважає, що наведеними у позові доводами повністю обґрунтовано належність визначених позивачів - Східного офісу Держаудитслужби та ГУ ДПС у Донецькій області та їх повноваження здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У підсумку щодо доводів відповідача 1, викладених у відзиві, вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються доводами викладеними у позові, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Ухвалою від 20.05.2024 суд зняв справу №905/1712/23 з розгляду.
Ухвалою від 18.09.2024 суд призначив судове засідання по справі на 08.10.2024 о 10:40год.
26.09.2024 через систему «Електронний суд» від позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь, надійшли пояснення, в яких представник податкової повідомляє, що ГУ ДПС у Донецькій області підтримає доводи, що викладені у позовній заяві Краматорської окружної прокуратури Донецької області.
Ухвалою від 08.10.2024 суд закрив підготовче провадження у справі №905/1712/23 та призначив розгляд справи по суті на 07.11.2024 об 11:00 год.
Ухвалою суду від 07.11.2024 відкладено судове засідання на 22.11.2024 о 12:30год. 
Ухвалою суду від 22.11.2024 повідомлено учасників процесу, що 22.11.2024 судове засідання не відбулось, призначено судове засідання по справі на 12.12.2024 о 12:00год. 
Ухвалою від 11.12.2024 суд постановив повернутися на стадію підготовчого провадження у справі №905/1712/23; продовжив розгляд справи №905/1712/23 у підготовчому провадженні; зупинив провадження у справі №905/1712/23 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатом такого розгляду.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області №02-01/4 від 21.01.2025, у зв`язку з перебуванням судді Кучерявої О.О у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 13 січня 2025 року по 18 травня 2025 року, призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/1712/23.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025 справа №905/1712/23 передана на розгляд судді Курило Г.Є.
З Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що 19.12.2025 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийнято постанову, якою рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. 
Ухвалою від 14.01.2026 суд прийняв до провадження справу №905/1712/23 у складі судді Курило Г.Є., розгляд справи почав з початку; поновив провадження у справі №905/1712/23; підготовче засідання призначив на 10.02.2026 об 11:00год. 
15.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь, надійшло клопотання, в якому представник повторно зазначив, що підтримує доводи викладені Краматорською окружною прокуратурою у позові.
30.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач 1 вказує, що його позиція, викладена 02.02.2024 у відзиві на позов та у запереченні від 26.04.2024 на відповідь Краматорської окружної прокуратури Донецької області, залишається незмінною. Резюмує, що завдяки укладеному між сторонами договору держава не понесла майнової шкоди, а навпаки отримала вчасно відремонтовану квартиру для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО, за ціною нижчою на 658,42 грн, ніж передбачалося при укладанні договору; зауважує, що в позові прокурора відсутні доводи, що внаслідок укладення з ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”, правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала роботи неналежної якості. Вказує, що прокурор, для дотримання принципу пропорційності просить стягнути з нього кошти, сплачені відповідачу 2 за виконаний ремонт, після того як отримає їх від останнього, однак, з огляду на те, що відсутні актуальні відомості стосовно відповідача 2, тобто, не вжито заходів забезпечення, що може призвести до непропорційного втручання у право власності Краматорської міської територіальної громади.
Ухвалою суду від 10.02.2026 відкладено підготовче засідання на 10.03.2026 об 11:40год.
10.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від в.о. керівника Краматорської окружної прокуратури надійшли пояснення №53830Вих-26 від 09.03.2026 за змістом яких останній просить суд зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою суду від 10.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/1712/23 на 30 (тридцять) днів; відкладено підготовче засідання на 07.04.2026 об 11:00год.; постановлено учасникам справи надати суду письмову позицію в строк до 03.04.2026 щодо клопотання Краматорської окружної прокуратури викладеного в поясненнях №53830Вих-26 від 09.03.2026 щодо зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою суду від 07.04.2026 задоволено клопотання Краматорської окружної прокуратури викладене в поясненнях №53830Вих-26 від 09.03.2026 щодо зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23; зупинено провадження у справі №905/1712/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.
Ухвалою від 23.04.2026 поновлено провадження у справі №905/1712/23, підготовче засідання призначити на 19.05.2026 об 11:00 год. 
Ухвалою суду від 19.05.2026 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначений на 02.06.2026 о 12:00 год. 
У судовому засіданні 02.06.2026 в режимі відеоконференції представник прокуратури надала пояснення по справі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. 
У судовому засіданні 02.06.2026 в режимі відеоконференції представник позивача 1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні 02.06.2026 в режимі відеоконференції представник позивача 2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
У судовому засіданні 02.06.2026 в режимі відеоконференції представник відповідача 1 заперечувала щодо задоволення позовних вимог.
У судове засідання 02.06.2026 представник відповідача 2 не з`явився, про місце, дату та час був належним чином повідомлений.
У судове засідання 02.06.2026 представник третьої особи не з`явився, про місце, дату та час був належним чином повідомлений.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
За приписами ч. 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Згідно з частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Також, суд встановив, що відповідач 2 у справі не зареєстрував електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд». Суд в ухвалах роз`ясняв відповідачу 2 обов`язок зареєструвати відповідно до ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України свій електронний кабінет у підсистемі “Електронний суд”.
Задля повідомлення відповідача 2 про хід розгляду справи ухвали суду направлялись поштовим відправленням на адресу відповідача 2, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02092, м. Київ, вул.Алматинська, буд. 107/2, однак, поштові конверти повертались органом поштового зв`язку із довідкою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з ч.3 та ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Згідно з положеннями пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними. 
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Поштові картки, листи з позначкою “Вручити особисто”, рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою “Судова повістка” приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8 та 15 Правил). 
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою “Судова повістка”, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку “адресат відсутній за зазначеною адресою”, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил).
У разі невручення рекомендованого листа з позначкою “Судова повістка” або реєстрованого поштового відправлення з позначкою “Адміністративна послуга” такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення (пункт 101 Правил).
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки у цьому випадку отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). 
Додатково, задля повідомлення відповідача 2 про хід справи на офіційному сайті Господарського суду Донецької області на веб-порталі «Судова влада» опубліковані оголошення зі змістом резолютивних частин ухвал суду, роздруківки оголошень наявні в матеріалах справи. 
Також, згідно ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач 2 не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Отже, відповідач 2 був належним чином повідомлений про рух справи, однак відзив на позов не надав, про причини та/або намір вчинити відповідні дії відповідач 2 суд не повідомляв.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України).
Приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача 2 про розгляд справи та забезпечення реалізації ним своїх прав на судовий захист, спір вирішено за наявними матеріалами в порядку норм ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 і набула чинності в Україні 11.09.1997.
З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж «розумного строку» цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Однак, Конвенція в першу чергу також гарантує «процесуальну» справедливість розгляду справи, а вже потім дотримання розумного строку, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Mirolubov and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), §103).
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку «розумності строку» розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» роз`яснив, що строк, який можна визначити «розумним», не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.
На підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» починаючи з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану.
У зв`язку із введенням на території України воєнного стану, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, у відповідності до розпорядження голови суду, доступ до приміщення суду був тимчасово обмежений, а наразі запроваджено роботу суду в змішаному режимі (в приміщенні суду та дистанційно).
Приймаючи до уваги характер спору, складність справи, обсяг наданих учасниками справи документів, враховуючи, що розгляд справи неодноразово зупинявся, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.
27.08.2020 Відділ житлового господарства Краматорської міської ради опублікував оголошення про проведення спрощеної/допорогової закупівлі UA-2020-08-27-005709-с, предметом якої є роботи по проєкту «Капітальний ремонт пустуючої квартири комунальної власності у місті Краматорськ для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО за адресою: вул. Велика Садова, буд. 62, кв.34». Код згідно з Єдиним закупівельним словником, що найбільше відповідає назві номенклатурної позиції предмета закупівлі – ДК 021:2015:45453000-7 – Капітальний ремонт і реставрація. Очікувана вартість предмета закупівлі становить 575147,00 грн.
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій/пропозицій UA-2020-08-27-005709-с участь прийняли чотири учасники: ТОВ «Трейд комуніті груп», ФОП «Корсун Євген Анатолійович», ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент» та ТОВ РСП Дніпро. 
Згідно протоколу розкриття тендерних пропозицій від 07.09.2020 учасники заявили наступні ціни:
- ТОВ «Трейд комуніті груп» - 460117,60 грн з ПДВ;
- ФОП «Корсун Євген Анатолійович» - 480000,00 грн з ПДВ;
- ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент» - 556866,45 грн з ПДВ.
16.09.2020 згідно з протоколом №93 щодо прийняття рішення уповноваженою особою Відділу житлового господарства Краматорської міської ради вирішено визначити переможцем спрощеної закупівлі UA-2020-08-27-005709-с «Капітальний ремонт пустуючої квартири комунальної власності у місті Краматорськ для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО за адресою: вул. Велика Садова, буд. 62, кв.34» Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна фірма «Мегаполіс інвестмент», ідентифікаційний код 42338922, 01135, м.Київ, Шевченківський район, пр. Перемоги, буд.16; ухвалити рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем спрощеної процедури; протягом одного дня з дня ухвалення цього рішення оприлюднити через авторизований електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та Законом, повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.
Так, в електронній системі закупівель оприлюднено повідомлення про намір замовника укласти договір про закупівлю UA-2020-08-27-005709-с з ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент».
Відповідно до Звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2020-08-27-005709-c від 24.09.2020 пропозиції учасників ТОВ «Трейд комуніті груп», ФОП «Корсун Євген Анатолійович» були відхилені оскільки не відповідали умовам, визначеним в оголошенні про проведення, та вимогам до предмета закупівлі; пропозиція ТОВ РСП Дніпро – не розглядалась.
23.09.2020 між Відділом житлового господарства Краматорської міської ради (замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ «Мегаполіс інвестмент» (підрядник, відповідач 2) укладено договір підряду № 107 (договір), відповідно до п.1.1. якого підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик виконати роботи по проєкту «Капітальний ремонт пустуючої квартири комунальної власності у місті Краматорськ для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО за адресою: вул. Велика Садова, буд. 62, кв.34» (далі – об`єкт), а замовник прийняти та оплатити такі роботи відповідно до проєктно-кошторисної документації.
Обсяг, вартість та термін виконання робіт визначаються прикладеним до договору календарним графіком виконання робіт і договірною ціною, які є невід`ємною частиною даного договору. Договірна ціна складає 556866,45 грн, у тому числі ПДВ 92811,07 грн. Договірна ціна складається згідно з Правилами визначення вартості будівництва – ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (з урахуванням змін та доповнень) (п.3.1 договору). 
Пунктом 3.2 договору визначено, що підрядник не вимагає уточнення договірної ціни у зв`язку із зростанням цін на ресурси, що використовуються для виконання робіт, у разі, коли строки виконання цих робіт порушені з вини підрядника. У таких випадках ціни на ресурси визначаються відповідно до цін, що діяли на зазначений в договорі строк закінчення робіт. Додаткові витрати на виконання робіт, пов`язані із зростанням цін на ресурси після зазначеного строку, компенсуються підрядником.
Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Обсяг робіт на 2020 рік визначений згідно з виділеними бюджетними коштами і складає 556866,45грн, у тому числі ПДВ 92811,07 грн за рахунок коштів обласного бюджету. Обсяг робіт на поточний рік можу бути зменшений залежно від фактичного фінансування (п.п. 3.3-3.5 договору).
Відповідно до розділу 4 «Порядок здійснення оплати» договору: розрахунки за цим договором проводяться при наявності фінансування шляхом перерахування оплати за фактично виконані роботи. Бюджетні фінансові зобов`язання беруться виключно за наявності бюджетних призначень та в межах відповідних фактичних надходжень бюджетних коштів на рахунок замовника. Облік та оплата виконаних робіт здійснюється на підставі актів виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ-2в і довідок про вартість виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ-3. Розрахунок у розмірі 100% від вартості робіт, вказаних в п.3.1 цього договору здійснюється замовником протягом 10 (десяти) робочих днів після підписання актів виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ-2в і довідок про вартість виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ-3 (п.п. 4.2.-4.4 договору) .
Згідно з п.п. 10.1 та 10.3 договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2020 року, але до отримання документів про відповідність збудованого об`єкту проєктній документації, згідно з вимогами чинного законодавства, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Строк дії цього договору може бути продовжено у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у томі числі форс-мажорних обставин; затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення договірної ціни.
Пунктом 11.8.1 договору визначено, що внесення змін у договір підряду оформлюється додатковою угодою.
Відповідно до п. 12.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є: додаток №1 – протокол погодження договірної ціни; додаток №2 – договірна ціна; додаток №3 – календарний графік виконаних робіт; додаток №4 – план фінансування. 
Договір та додатки до договору підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін.
28.12.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору №107 від 23.09.2020, відповідно до якої пункт 3.4 договору №107 від 23.09.2020 викладено в наступній редакції: «Обсяг робіт на 2020 рік визначений згідно з виділеними бюджетними коштами зменшується на 658,42 грн і складає 556208,03 грн за рахунок коштів обласного бюджету. 
Додаткова угода №3 підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками. 
Звітом про виконання договору про закупівлю UA-2020-08-27-005709-с від 11.01.2021 визначено: ціна в договорі про закупівлю - 566866,45 грн; найменування учасника, з яким укладено договір про закупівлю ТОВ “БФ “Мегаполіс інвестмент”; строк дії договору 23.09.2020 -31.12.2020; сума оплати за договором про закупівлю: 556208,03грн. 
Суд встановив, що в матеріалах справи відсутні належні докази, зокрема акти виконаних підрядних робіт, складені за формою КБ-2в і довідки про вартість виконаних підрядних робіт, складені за формою КБ-3, що підтверджували б факт виконання будівельних робіт за договором підряду №107 від 23.09.2020.
Водночас, прокурором на підтвердження факту оплати послуг за договором №107 від 23.09.2020 до позовної заяви додано лист Головного управління Державної казначейської служби України №02-28-08/228 від 24.08.2023, до яким надано копії реєстрів бюджетних зобов`язань, реєстрів бюджетних зобов`язань за договором №107 від 23.09.2020 про виконання робіт з капітального ремонту пустуючих квартир комунальної власності у місті Краматорську для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО, укладених між Відділом житлового господарства Краматорської міської ради та ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент», а також виписку з рахунку клієнта щодо здійснення розрахунків (оплати) за вказаним договором.
Зазначеними документами підтверджується факт переказу на користь ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент» 556208,03 грн, як оплату за договором.
Також, до матеріалів справи додано копію витягу з рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/46-р/к від 15.11.2022 у справі №1/01-196-21 відповідно до якого постановлено: визнати, що ТОВ «РСП Дніпро» та ТОВ «БФ «Мегаполіс інвестмент» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю «ДК 021:2015:45453000-7 – Роботи по проєкту «Капітальний ремонт пустуючої квартири комунальної власності у місті Краматорськ для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО, проведеної Відділом житлового господарства Краматорської міської ради із використанням електронної системи закупівлі «Prozorro» (ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2020-08-27-005709-с). За порушення законодавства про захист економічної конкуренції на порушників накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. Рішення АМКУ не оскаржувалось і на час подачі позову є чинним.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Краматорської міської ради від 24.02.2021 № 5/VIII-207 "Про внесення змін до рішення Краматорської міської ради від 27.01.2021 №4/VIII-129 "Про структуру, загальну чисельність міської ради та її виконавчих органів"" внесено зміни до рішення Краматорської міської ради від 27.01.2021 №4/VIII-129 "Про структуру, загальну чисельність міської ради та її виконавчих органів", зокрема, вирішено викласти вирішальну частину та додатки до вказаного рішення Краматорської міської ради в новій редакції, яка викладена в Додатку до рішення від 24.02.2021 № 5/VIII-207.
Так, відповідно до п. 11 Додатку до рішення Краматорської міської ради від 24.02.2021 № 5/VIII-207 припинено в результаті реорганізації шляхом злиття: відділ житлового господарства Краматорської міської ради (ЄДРПОУ 40480876) чисельністю 10 штатних одиниць, відділ транспорту, зв`язку та енергетики Краматорської міської ради (ЄДРПОУ40480762) чисельністю 12 штатних одиниць, відділ комунального господарства Краматорської міської ради (ЄДРПОУ 40477481) чисельністю 14 штатних одиниць.
Згідно з п. 12.2 вказаного додатку вирішено утворити зі статусом юридичної особи, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради, шляхом злиття відділу житлового господарства Краматорської міської ради, відділу транспорту, зв`язку та енергетики Краматорської міської ради, відділу комунального господарства Краматорської міської ради.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.04.2021 проведено державну реєстрацію юридичної особи - Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради (код 44214498), Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради є правонаступником зокрема Відділу житлового господарства Краматорської міської ради.
Отже, відповідач 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради є правонаступником Відділу житлового господарства Краматорської міської ради.
Вважаючи, що вказана закупівля проведена з порушенням вимог чинного законодавства Керівник Краматорської окружної прокуратури Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області з даним позовом.

Надавши правову оцінку документам і матеріалам, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд зазначає наступне.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.
Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 2 Кодексу передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Отже, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-рп/2008 від 01.04.2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої і судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.
Аналіз положень ст.53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.
Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Означену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю) (ч.1 ст. 8 Закону України “Про публічні закупівлі”).
Згідно з п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі- Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Згідно з пп. 20 п. 6 Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Відповідно до п. 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 “Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби” реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Донецької області здійснює Східний офіс Держаудислужби.
Основним завданням Східного офісу Держаудитслужби є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Кіровоградської областей (п. 3 Положення про Східний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 № 23). 
Таким чином, Східний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Донецької області.
17.07.2023 Краматорська окружна прокуратура звернулась з листом №53-2394вих-23 до Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, в якому повідомила останнього, що внаслідок узгоджених антиконкурентних дій учасниками закупівлі було порушено інтереси держави; просила зокрема надати інформацію щодо вжитих і запланованих заходів державного фінансового контролю, під час яких здійснювалось (планується здійснювати) дослідження викладених обставин укладення між учасниками закупівлі договору №107 від 23.09.2020 та щодо вжитих і запланованих заходів стосовно визнання недійсним в судовому порядку вказаного договору як такого, що суперечить інтересам держави, застосування наслідків недійсності правочину.
02.08.2023 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області у відповідь на лист прокуратури повідомлено про відсутність підстав для проведення моніторингу закупівлі. Управління зазначає, що оскільки заходи державного фінансового контролю у замовника за процедурою закупівлі не здійснювались, правові підстави у Східного офісу Держаудитслужби щодо звернення до суду відсутні.
Як підтверджується матеріалами справи, Краматорська окружна прокуратура повторно листом від 20.11.2023 №53-4168вих-23 звернулась до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області щодо вжитих і запланованих заходів стосовно звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору підряду №107 від 23.09.2020, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу однієї сторони, а також застосування наслідків недійсності правочину
23.11.2023 листом №040525-17/5567-2023 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області повідомило прокуратуру, відсутність підстав для звернення до суду. 
Листом від 18.12.2023 №53-4494ВИХ-23 Краматорська окружна прокуратура повідомила Східний офіс Держаудитслужби про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Водночас, Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі №912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі №912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував, що Державна аудиторська служба України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, наділена повноваженнями на звернення до господарського суду з позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю за державні кошти.
Нездійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом полягає у тому, що контролюючий орган не реалізував свого права на оскарження договору підряду у судовому порядку, тобто уповноважений орган захист інтересів держави не здійснив, що є достатньою підставою для звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави. 
За таких обставин, враховуючи, що компетентний орган, будучи обізнаним про можливе порушення інтересів держави, не вжив заходів щодо їх захисту у розумний строк, суд доходить висновку про наявність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Східного офісу Держаудитслужби, м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, м.Маріуполь шляхом пред`явлення даного позову, а також про дотримання прокурором вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру".
Щодо повноваження Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь щодо захисту інтересів держави у спірних відносинах передбачено наступним.
Пунктом 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 визначено, що Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
ДПС відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, організовує роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення податкового законодавства (пп. 23 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227).
У відповідності до пп. 19-1.1.23 п. 19-1 ст. 19 Податкового кодексу України, податкові органи організовують роботу з розпорядження майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митного і податкового законодавства.
Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України податкові органи є контролюючими органами щодо дотримання законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на ці органи.
В п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (п. 61.2 ст. 61 Податкового кодексу України).
Суд встановив, що 20.11.2023 Краматорська окружна прокуратура листом №53-4166вих-23 звернулась до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь в якому повідомила останнього, що внаслідок узгоджених антиконкурентних дій учасниками закупівлі було порушено інтереси держави; просила надати інформацію та щодо вжитих і запланованих заходів стосовно визнання недійсним в судовому порядку вказаного договору як такого, що суперечить інтересам держави, застосування наслідків недійсності правочину.
Листом № 2277/5/05-99-13-02 від 12.12.2023 Головне управління ДПС у Донецькій області у відповідь на лист прокуратури повідомила про відсутність підстав для вжиття заходів стосовно визнання в судовому порядку недійним договір підряду №107 від 23.09.2020.
Листом від 18.12.2023 №53-4492ВИХ-23 Краматорська окружна прокуратура повідомила Головне управління ДПС у Донецькій області про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про визнання недійним рішення уповноваженої особи та договору та застосування наслідків недійсності, а саме стягнення коштів в дохід держави.
Таким чином, суд вважає, що спірні правовідносини не входять до сфери контролю податкових органів, а пред`явлення вимоги про стягнення коштів в дохід держави не означає, що ці кошти не надійшли внаслідок бездіяльності цих органів, отже прокурор помилково визначив якості позивача 2 - Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь. 

Щодо визнання недійсним рішення Уповноваженої особи з публічних закупівель Відділу житлового господарства Краматорської міської ради, оформленого протоколом від 16.09.2020 №93 про визнання переможцем та акцент пропозиції ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).
За наслідками задоволення позову має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він здатний буде набути прав.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04 2021 в справі № 910/10011/19.
У постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 104 постанови від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 виснувала про те, що торги є правочином. Якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсними торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту.
Відтак, оскільки процедура закупівлі завершилася укладенням відповідного договору підряду №107 від 23.09.2020, вимога прокурора про визнання недійсним рішення уповноваженої особи з публічних закупівель Відділу житлового господарства Краматорської міської ради, оформленого протоколом від 16.09.2020 №93 про визнання переможцем та акцепт пропозиції ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент” не є ефективним способом захисту, адже воно вичерпало свою дію фактом його виконання (укладенням договору) та не призведе до поновлення майнових прав позивачів, що свідчить про неефективність обраного прокурором способу захисту, а тому є підставою для відмови у її задоволенні.

Щодо визнання недійсним договору підряду №107 від 23.09.2020 та застосування до спірних відносин наслідків недійсності правочину передбачені ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України.
За змістом частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/46-р/к від 15.11.2022 у справі №1/01-196-21.
На думку прокурора, оскільки у ТОВ “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент” був умисел на порушення інтересів держави і такий умисел був лише з його боку (відповідач 1 не був учасником змови), то замість загальної реституції у порядку ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України мають застосовуватися спеціальні наслідки недійсності правочину, передбачені ч.3 ст. 228 вищевказаного кодексу.
Тобто, відповідач 2 повинен відшкодувати відповідачу 1, а той в свою чергу державі в особі Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь, отримані кошти за виконану роботу - 556208,03 гривень.
Частиною 3 ст. 228 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. 
Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 Господарського кодексу України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Однак, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України послався на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.
Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедури закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 уточнила попередні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, які, зокрема містилися у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 та в інших постановах. Згідно з уточненими висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України ця норма права передбачає санкції конфіскаційного характеру, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, суд встановив, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Як зазначалось вище, прокурор в обґрунтування позову послався лише на рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/46-р/к від 15.11.2022 у справі №1/01-196-21.
Водночас, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем 2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.
Крім того, відповідач 2 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже поніс відповідальність у вигляді покладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету штрафу.
Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що роботи, виконані за спірним договором, проведені за завищеними цінами або того, що аналогічні роботи могли бути виконані з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості виконаних відповідачем 2 робіт розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався та не доводив ці обставини та обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти.
Так, завдяки укладеному між сторонами договору держава не понесла майнової шкоди, а навпаки отримала вчасно відремонтовану квартиру для забезпечення житлом осіб з числа учасників АТО/ООС та ВПО, спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю, сформованим 11.01.2021 та не заперечується сторонами.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства.
Висновки суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у сукупності зі статтями 203, 216 Цивільного кодексу України повністю узгоджуються з останніми висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
Підсумовуючи викладене вище, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір, в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на прокурора.
Керуючись статтями 2, 13, 53, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог керівника Краматорської окружної прокуратури Донецької області, м.Краматорськ в інтересах держави в особі позивача 1, Східного офісу Держаудитслужби, м.Дніпро в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, м.Маріуполь, позивача 2, Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, м.Маріуполь, до відповідача 1, Управління житлово-комунального господарства Краматорської міської ради, м.Краматорськ до відповідача 2, Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна фірма “Мегаполіс інвестмент”, м.Київ, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків, про визнання недійсним рішення уповноваженої особи, визнання недійсним договору підряду та стягнення коштів, в повному обсязі. 
Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В судовому засіданні 02.06.2026 проголошено та підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2026. 

Суддя Г.Є. Курило