Справа № 750/5106/26
Провадження № 2/750/2850/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді Крапивного Б.В.,
за участю секретаря Буглака А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в:
04.05.2026 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2295924 від 22.05.2025 розмірі 34065,00 грн та понесених судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що 22.05.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2295924 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 6000 грн зі сплатою процентів за користування ним на умовах, визначених договором. Строк кредитування згідно з договором складає 360 днів. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за цим договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит згідно з умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 27.01.2026 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-4/26, на підставі якого позивач набув права грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 01.06.2026.
01.06.2026 розгляд справи відкладено на 15.06.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судове засідання 15.06.2026 сторони повторно не з`явилися. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
22.05.2025 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 2295924 про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний».
Відповідно до п. 1.1. Договору укладення цього договору здійснювалося сторонами за допомогою ІКС (інформаційно-комунікаційної системи) товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснювалася при вході споживача в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході.
Згідно з п. 1.2 вказаного Договору на умовах, встановлених договором, товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
За змістом п.п. 1.3, 1.4, 1.5 Договору сума кредиту складає 6000 грн; строк кредиту – 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; тип процентної ставки – фіксована. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . (п. 2.1. Договору).
Згідно з п. 1.5 Договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: підвищена процентна ставка становить 15 % в день та застосовується за перший день користування кредитом (за календарний день, в якому надано кредит); стандартна процентна ставка становить 3 % в день та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 20.06.2025 включно; знижена процентна ставка 0.45 % в день та застосовується в період дії стандартної процентної ставки, відповідно умов, визначених у п. 1.5.2.1 договору. 
Відповідно до п. 3.1. Договору проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом за процентною ставкою, визначеною договором, яка діє у відповідний період користування кредитом та у межах строку кредиту. Проценти нараховуються щодня, виходячи з фактичної кількості календарних днів у періоді, за який здійснено нарахування.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). 
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Кредитний договір № 2295924 від 22.05.2025 підписано одноразовим ідентифікатором «К419», що належить відповідачу. 
Згідно з довідкою ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» щодо інформаційної взаємодії в системі BankID НБУ із ідентифікації особи клієнта і верифікації отриманих ідентифікаційних даних при укладенні договору № 2295924 від 22.05.2025 Товариством здійснено ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому пунктом 2 розділу 31 «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додатку 2 до «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Тобто отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація відбувалися із використанням системи BankID НБУ. Таким чином особу, що вчиняла дії в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (особистому кабінеті на сайті https://sloncredit.ua/), було однозначно встановлено як ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що кредитний договір № 2295924 від 22.05.2025 укладено ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з ОСОБА_1 в електронній формі відповідно до вимог цивільного законодавства. При цьому в укладеному договорі сторонами визначено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Отже, сторонами дотримано вимоги щодо форми такого договору, досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитування. 
22.05.2025 внаслідок укладення вказаного кредитного договору між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 виникло кредитне правовідношення, за яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати кредит ОСОБА_1 , а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на визначених у договорі умовах.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», здійснивши 22.05.2025 переказ коштів у сумі 6000 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 , виконало своє зобов`язання за вказаним кредитним договором.
За результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів своєчасно й у повному обсязі не виконав, допустивши прострочення грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Таким чином, встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025 суд звертає увагу на таке.
Підпунктом 3 п. 4.1 Договору передбачено право Товариства укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
27.01.2026 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-4/26.
Відповідно до умов цього договору факторингу (п. 2.1 договору) клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором. Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами (п. 3.1.3 договору факторингу). Згідно з п. 2.3 вказаного договору факторингу реєстр боржників в електронному вигляді підписується уповноваженими представниками сторін з накладенням кваліфікованого електронного підпису та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Отже, заміна осіб в окремих зобов`язаннях, у тому числі в таких, які виникли внаслідок укладення кредитного договору, через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт; фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Отже, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором – банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України).
На підтвердження відступлення прав вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025 позивачем надано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 10288 від 27.01.2026 щодо оплати фінансування відповідно до договору факторингу № 01.02-4/26 від 27.01.2026 та копію реєстру боржників в електронному вигляді до вказаного договору факторингу, який підписано 27.01.2026 електронними кваліфікованими підписами представників ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Таким чином, на підставі зазначеного вище договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025 на загальну суму заборгованості 34065,00 грн.
Щодо вимоги про відшкодування заборгованості за кредитним договором, суд звертає увагу на такі правові норми й фактичні обставини. 
За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Водночас, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором кредиту, останньому нараховано заборгованість у сумі 34695 грн. Так, із розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2295924 від 22.05.2025 вбачається, що станом на 27.01.2026 сума заборгованості відповідача становить 34065 грн, з яких: 6000 грн – сума заборгованості за основною сумою (тілом) кредиту; 16065 грн – сума заборгованості за процентами; 12000 грн – сума штрафів. Вказана заборгованість є предметом позову. 
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях. 
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (у даному випадку 60 грн).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2295924 від 22.05.2025 вбачається, що протягом строку дії кредитного договору позивачу нараховувалися проценти по кредиту у розмірі, що не перевищує встановлений частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» граничний розмір денної процентної ставки, окрім 22.05.2025 коли ОСОБА_1 нараховано проценти в сумі 900 грн, що в цьому випадку перевищує граничний розмір максимальної денної процентної ставки на 840 (900 - 60) грн. Окрім того, 24.06.2025 всупереч умовам договору позивачу двічі нараховано проценти по кредиту, а саме в сумі 45 грн та 4437 грн, нарахування останньої суми суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Здійснюючи розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2295924 від 22.05.2025, суд виходить з наступного. Боржником отримано 6000 грн, які повністю не сплачено. 22.05.2025 (у день видачі кредиту) кредитором застосовано підвищену процентну ставку 15% в день, що суперечить ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей день суд застосовує процентну ставку 1% в день, що складає 60 грн (6000 х 1%). За період з 23.05.2025 по 20.06.2025 (29 днів) згідно з умовами кредитного договору застосовано знижену процентну ставку 0.45% в день, що складає 783 грн (6000 х 0,45% х 29). За період з 21.06.2025 по 27.01.2026 (221 день) згідно з умовами кредитного договору застосовано пільгову процентну ставку 0.75% в день, що складає 9945 грн (6000 х 0,75% х 221). Отже, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом складає 10788 грн (60+783+9945).
Щодо нарахування відповідачу штрафів за кредитним договором, суд зважає, що згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Разом з тим, за змістом п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на цей час.
Отже, стягнення заборгованості за штрафом в розмірі 12000 грн за кредитним договором № 2295924 від 22.05.2025 в період дії воєнного стану суперечить вимогам Закону, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. 
Зважаючи на викладене, слід частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася внаслідок невиконання ним умов кредитного договору № 2295924 від 22.05.2025, у сумі 16788 грн, з яких 6000 грн – заборгованість за кредитом та 10788 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, враховуючи часткове задоволення позову на суму 16788 грн, що становить 49,28% (16788 : 34065 х 100%) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» слід стягнути 1312,03 грн (2662,40 грн х 49,28%) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 279-282, 289, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором споживчого кредиту № 2295924 від 22.05.2025 у сумі 16788,00 грн (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 00 копійок)
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 1312,03 грн (одну тисячу триста дванадцять гривень три копійки) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених ЦПК України строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя          Б.В. Крапивний