Справа № 278/4009/25
Номер провадження 2/289/311/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участі секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

02.10.2025 в провадження Радомишльського районного суду Житомирської області за підсутністю цивільна справа за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обгрунтовується тим, що 10.02.202 між сторонами було укладено Кредитний договір (оферти) № 10.02.2025-100002337, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 140 днів зі сплатою визначених у договорі процентів за користування кредитом, комісії та неустойки у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язання, дата повернення кредиту 29.06.2025. Позивач зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов'язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на дату подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 24800,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентам в розмірі 11200,00 грн., комісії – 1600,00 грн., неустойки за кожен день невиконання зобов'язання – 4000,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаним Кредитним договором у розмірі 24800,00,00 грн. разом із судовими витратами, які складаються із суми судового збору 2422,40 грн.
Ухвалою від 06.10.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду на 05.11.2025 (а.с.42), про що повідомлено учасників справи належним чином.
Проведення судового розгляду необноразово відкладалося з об`єктивних причин, в тому числі за клопотанням представника відповідача.
02.12.2025 від представника відповідача адвоката Кадлубовської Л.А. надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що позов не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів фокту оформлення Кредитного договору №10.02/2025-100002337 від 10.02.2025 (а.с.64).
02.12.2025 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про витребування доказів у позивача, так як відповідач заперечує належність йому вказаних у позовній заяві реквізитів банківської картки НОМЕР_1 (а.с.65), ухвалою суду від 02.12.2025 клопотання представника відповідача задоволено (а.с.67). 
08.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивача вказує, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неукладення та не виконання умов кредитного договору, який укладено в електронній формі з дотриманням положень чинного законодавства; кредитні кошти були перераховані позивачем на картковий рахунок, номер якого відповідачем вказано у кредитному договорі, за допомогою еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, відтак позивач виконав своє зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Під час укладення кредитного договору відповідачем було проведено ідентифікацію через систему BankID Національного банку України, від центрального вузла якого були отримані дані, які однозначно ідентифікують відповідача, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.75-80).
Ухвалою суду від 14.01.2026 з ТОВ «Споживчий центр» стягнуто штраф за невиконання ухвали суду від 02.12.2025 та повторно витребувано докази (а.с.85-86).
16.01.2026 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів у АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (а.с.92-93), яку ухвалою суду від 19.01.2026 було задоволено (а.с.99).
03.02.2026 від АТ «Райффайзен Банк» надійшло повідомлення про неможливість ідентифікувати по програмних забезпеченнях особу та просить надати додаткові ідентифікаційні дані (а.с.101), а 03.03.2026 надійшла запитувана судом інформація, згідно якої банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім'я ОСОБА_2 (а.с.119-120).
13.03.2026 судом було визнано явку відповідача ОСОБА_1 обов'язковою та відкладено розгляд справи на 31.03.2026 (а.с.123), про що було повідомлено учасників справи належним чином (а.с.124,125,126,133), та в зв'язку із неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 22.04.2026, про що повідомлено сторони належним чином (а.с.135,136).
Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.8,107), відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зареєстровано 11.11.2010, вид економічної діяльності – 64.92 Інші види кредитування (основний) (а.с.12).
Із матеріалів справи вбачається, що 10.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 досягнуто домовленості та було укладено кредитний договір № 10.02.2025-100002337 (кредитної лінії) в електронній формі (а.с.17-23).
Зокрема, 10.02.2025 ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Е237 підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку, за умовами якої відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн, строк кредиту 140 днів з дня його надання, дата повернення 29.06.2025. Поцентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов'язана із наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 1600,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Неустойка 80,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання кожного окремого зобов'язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов'язання.
Згідно із пунктом 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача НОМЕР_1 .
Наявною в матеріалах справи Довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» підтверджується успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта : 10.02.2025 о 19:47:28 на суму 8000,00 грн., номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі іPay.ua – 649631214, призначенням платежу - видача за договором кредиту № 10.02.2025-100002337 (а.с.15). 
Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 10.02.2025-100002337 від 10.02.2025 ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» складається із: 8000,00 грн. - основний борг; 11200,00 грн. – проценти (нараховані за період з 10.02.2025 по 29.06.2025); 1600,00 грн. – комісія; 4000,00 грн. – неустойка, а всього – 24800,00 грн. (а.с.13).
Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» та п. 2.1.3. Правил, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 вказаного закону передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Кодексу, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.
Встановлено, що оспорюваний правочин було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Кредитного договору №10.02.2025-100002337 (Кредитної лінії) від 10.02.2025. Зазначений договір недійсним не визнано.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.06.2021 в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. 
Водночас позивач не надав будь - яких доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, не довів, що банківська картка, на яку було перераховано кошти належить відповідачу ОСОБА_1 .
Так, згідно наданої АТ «Райффайзен Банк» інформації, банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім'я іншої особи – « ОСОБА_2 », а із виписки про рух коштів по даній банківській карті 10.02.2025 о 19:47 відбулося зарахування коштів в сумі 8000,00 грн. (а.с.119-120).
Відтак, під час укладення кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перевірку належності картки її держателю (верифікацію) належним чином (з метою підтвердження, що ОСОБА_1 є власником електронного платіжного засобу) не проведено, внаслідок чого 10.02.2025 ТОВ «УПР» було перераховано кошти в сумі 8000,00 грн. на платіжну картку клієнта, який не являється стороною кредитного договору.
Водночас, суд звертає увагу, що в тексті договору не зазначено про можливість перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок іншої особи, крім позичальника.
Надана позивачем Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в цій же справі вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і належного розрахунку заборгованості, оскільки надана довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором є документом, що виданий позивачем і не є тим розрахунком заборгованості за яким можливо прослідувати порядок утворення заборгованості за кредитним договором в сукупності із випискою по кредитному договору, якого позивачем не надано.
Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 у справі №336/4796/18 дійшов такого висновку, що «для стягнення боргу мало надавати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості».
Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані саме відповідачу відповідно до умов кредитного договору, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами.
Отже, на переконання суду, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази надання ТОВ «Споживчий центр» грошових коштів відповідачу на підставі Кредитного договору № 10.02.2025-100002337 від 10.02.2025 шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника. Інформаційна довідка ТОВ «УПР» № 1-0508 від 05.08.2025 не підтверджує факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Судом встановлено, що банківська платіжна картка № НОМЕР_3 емітована на ім'я іншої особи.
За відсутності доказів надання відповідачу та отримання ним кредитних коштів вимоги позивача про стягнення з відповідача забогованості за кредитом є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем, на останнього.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) до  ОСОБА_1  (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) – залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя  Наталія СІРЕНКО