ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1663/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційні скарги Міністерства юстиції України та Приватного підприємства "Форпост-ПВП"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 (колегія суддів: Мельник О. В. - головуючий, Олексюк Г. Є, Гудак А. В.) та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025 (суддя Машевська О. П.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп"

до: 1) Міністерства юстиції України, 2) Приватного підприємства "Форпост-ПВП", 

про визнання протиправним наказу від 21.11.2025 № 3198/5,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обстави, які передували ухваленню оскаржуваних судових рішень

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" (далі - ТОВ "Акріс-Груп") звернулося до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Міністерства юстиції України та Приватного підприємства "Форпост-ПВП" (далі - ПП "Форпост-ПВП") про визнання протиправним наказу Міністерства юстиції України № 3198/5 від 21.11.2025 "Про задоволення скарг". 

У заяві про забезпечення позову ТОВ "Акріс-Груп" просило заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації права користування (сервітуту), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), права забудови земельної ділянки (суперфіцію), права господарського відання, права оперативного управління, права постійного користування та права оренди (суборенди) та щодо державної реєстрації інших речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353.

1.2. ТОВ "Акріс-Груп", обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, посилалося на те, що має намір звернутися до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 протиправним та його скасування в частині, що стосується скасування рішень державних реєстраторів, прийнятих щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353, власником яких є ПП "Форпост-ПВП". 

При цьому заявник зазначав, що 10.10.2014 між ПП "Форпост-ПВП" як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діва Агроком" (далі - ТОВ "Діва Агроком") як орендарем були укладені договори оренди землі, об`єктом яких є земельні ділянки з кадастровими номерами 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353. Надалі, як зазначало ТОВ "Акріс-Груп", 01.12.2022 між ТОВ "Акріс-Груп" як покупцем та ТОВ "Діва Агроком" як продавцем укладено договір купівлі-продажу прав користування (оренди) земельних ділянок із кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353. 

Як зазначав заявник, унаслідок скасування на підставі спірного наказу Міністерства юстиції України рішень державних реєстраторів, пов`язаних із державною реєстрацією прав оренди, та внесення змін до відомостей щодо оренди щодо земельних ділянок із кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353, ТОВ "Акріс-Груп" втратило право оренди земельних ділянок. 

Водночас, як зазначав заявник, ПП "Форпост-ПВП" отримало пропозицію від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафніс" (далі - ТОВ "Дафніс") про бажання орендувати ці земельні ділянки з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353. Тому, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, предмет оскарження та особливості подальшого виконання судового рішення у цій справі, ТОВ "Акріс-Груп" зазначало про те, що заходи забезпечення майбутнього позову є такими, що гарантуватимуть виконання судового рішення в разі задоволення позову ТОВ "Акріс-Груп". 

2. Короткий зміст рішень суду

2.1. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 906/1663/25, заяву ТОВ "Акріс-Груп" про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Міністерства юстиції України та ПП "Форпост-ПВП" про визнання протиправним наказу № 3198/5 від 21.11.2025 задоволено частково.

Вирішено вжити заходи забезпечення позову ТОВ "Акріс-Груп" шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права оренди (суборенди) та щодо державної реєстрації інших речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1822083200:01:000:0349, площею 0,8684 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в Житомирській області, Житомирському районі, Кам`янській сільській раді, та земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1822083200:01:000:0353, площею 7,6017 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в Житомирській області, Житомирському районі, Кам`янській сільській раді.

Встановлено, що стягувачем за цією ухвалою суду є ТОВ "Акріс-Груп", а боржником - ПП "Форпост-ПВП".

2.2. Задовольняючи заяву ТОВ "Акріс-Груп" про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ "Акріс-Груп" має намір оскаржити наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5, яким задоволено скаргу ПП "Форпост-ПВП" та скасовано рішення державних реєстраторів щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на земельні ділянки з кадастровими номерами 1822083200:01:000:0349 та 1822083200:01:000:0353. 

При цьому суд зазначив, що заходи забезпечення позову, які просить вжити ТОВ "Акріс-Груп", не є тотожними задоволенню позовних вимог, які будуть заявлені в майбутньому. 

За висновком суду, вжитий судом захід забезпечення позову тимчасово унеможливлює вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна, не зумовлює будь-якого перешкоджання господарській діяльності учасників судового процесу та спрямований на запобігання ймовірним порушенням прав позивача, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін.

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу місцевого господарського суду, встановив, що ТОВ "Діва Агроком" на підставі договору купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 01.12.2022 № 01/01/22 відчужило право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 на користь ТОВ "Акріс-Груп"; рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав на ці земельні ділянки було надалі скасовано наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5.

За висновком апеляційного господарського суду, позивач, маючи намір оскаржити в судовому порядку наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5, фактично прагне здійснити захист свого речового права користування земельними ділянками - права їх оренди. 

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з відповідями № 2149262 та № 2148810 від 18.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно орендарем земельних ділянок є ТОВ "Діва Агроком". Суд також зазначив, що 24.07.2025 з метою отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 в оренду, ТОВ "Дафніс" звернулося до їх власника - ПП "Форпост-ПВП", а надалі це звернення ТОВ "Дафніс" стало підставою для подання скарги до Міністерства юстиції України на рішення державних реєстраторів та для прийняття спірного наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5. Відтак суд апеляційної інстанції виснував, що наведені обставини свідчать про наявність реального інтересу до передачі в оренду зазначених земельних ділянок та існування обґрунтованого ризику подальшої передачі земельних ділянок третім особам. За висновком суду, за таких умов невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. 

Крім того, за висновком апеляційного господарського суду, застосування заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок на період розгляду справи не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Форпост-ПВП", оскільки не впливає на його господарську діяльність, а лише запровадить певні обмеження на певний період часу, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову, а в разі задоволення позову - сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

3. Короткий зміст касаційних скарг та заперечень на них

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, Міністерство юстиції України та ПП "Форпост-ПВП" звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 906/1663/25, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі заяви ТОВ "Акріс-Груп" до Міністерства юстиції України, ПП "Форпост-ПВП" про визнання протиправним наказу від 21.11.2025 № 3198/5. 

3.2. ПП "Форпост-ПВП" у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 

ПП "Форпост-ПВП", обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що з урахуванням приписів частини 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову підлягала вирішенню Господарським судом міста Києва за правилами виключної підсудності в порядку, встановленому частиною 5 статті 30 Господарського процесуального кодексу України. Натомість оскаржувана ухвала, на думку скаржника, постановлена судом із порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). 

При цьому скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17, від 15.11.2023 у справі № 910/11028/20, щодо застосування положень статті 30 Господарського процесуального кодексу України. 

Скаржник також зазначає, що заходи забезпечення позову, які просило застосувати ТОВ "Акріс-Груп", є неспівмірними та недопустимими, оскільки предметом позову буде наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 про задоволення скарг, натомість реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не буде предметом позову. 

При цьому скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22. 

3.3. Міністерство юстиції України в касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Скаржник також зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені при неповному з`ясуванні обставин, що мали значення для справи, а висновки судів суперечать обставинам справи. 

Міністерство юстиції України стверджує про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, відповідно до яких розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті. Тому, на думку скаржника, розгляд місцевим господарським судом заяви про забезпечення позову з порушенням правил виключної підсудності в цілому нівелює інститут виключної підсудності та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.

Скаржник також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19, відповідно до яких умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 

На думку скаржника, у заяві позивача про забезпечення позову не зазначено, яка мета вжиття заходів забезпечення позову та яким чином виконання рішення у цій справі в разі задоволенні позову або ефективний захист заявника будуть утруднені або унеможливлені.

3.4. ТОВ "Акріс-Груп" у відзиві на касаційну скаргу Міністерства юстиції України просить відмовити Міністерству юстиції України в задоволенні касаційної скарги, а ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 906/1663/25 залишити без змін. ТОВ "Акріс-Груп" зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про те, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а тому існує зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги. При цьому ТОВ "Акріс-Груп" зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі Міністерства юстиції України, є безпідставними та необґрунтованими. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ПП "Форпост-ПВП" є власником земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1822083200:01:000:0349 (площею 0,8684 га) та з кадастровим номером 1822083200:01:000:0353 (площею 7,6017 га) для ведення особистого селянського господарства, розташованих у Житомирській області, Житомирському районі, Кам`янській сільській раді.

4.2. На підставі договорів оренди землі від 14.10.2014 вказані земельні ділянки було передано в оренду ТОВ "Діва Агроком".

4.3. Додатковими угодами від 21.10.2020 до договорів оренди землі від 14.10.2014 сторони погодили, що ці договори укладено на 7 років.

4.4. Відповідно до даних з інформаційної системи Державного реєстру прав 11.10.2021 автоматично було продовжено строк дії договорів оренди землі від 14.10.2014 - до 10.10.2028.

4.5. Надалі, як зазначили суди, ТОВ "Діва Агроком" на підставі договору купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 01.12.2022 № 01/01/22 відчужило право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 на користь ТОВ "Акріс-Груп".

4.6. ТОВ "Дафніс" 24.07.2025 звернулося до ПП "Форпост-ПВП" із метою отримання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353. 

4.7. ТОВ "Дафніс" отримало інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що право оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 зареєстровано за ТОВ "Акріс-Груп".

4.8. ПП "Форпост-ПВП" як власник наведених земельних ділянок звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України на рішення державних реєстраторів Ходоровської О. М. та Левківської О. М. щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на зазначені земельні ділянки.

4.9. Наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 рішення державних реєстраторів Ходоровської О. М. та Левківської О. М. щодо державної реєстрації права оренди ТОВ "Акріс-Груп" на спірні земельні ділянки скасовано.

4.10. Суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "Акріс-Груп" має намір оскаржити в судовому порядку наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5, тому просить забезпечити майбутній позов шляхом встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо речових прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 як похідних від права власності, так і щодо інших речових прав на такі земельні ділянки.

4.11. Ураховуючи предмет позову, який буде поданий у майбутньому, характер спірних правовідносин, предмет оскарження та особливості подальшого виконання судового рішення у цій справі, ТОВ "Акріс-Груп" звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що має намір звернутися до суду, і заходи забезпечення майбутнього позову є такими, що гарантуватимуть виконання судового рішення в разі задоволення позову ТОВ "Акріс-Груп". 

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. За змістом частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

5.3. Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ТОВ "Акріс-Груп" про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Міністерства юстиції України та ПП "Форпост-ПВП" про визнання протиправним наказу № 3198/5 від 21.11.2025.

5.4. Переглянувши оскаржувані судові рішення, дослідивши доводи, наведені в касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке. 

5.5. Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

5.6. Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

5.7. Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

5.8. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22. 

5.9. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23.

5.10. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, -навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. 

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.

5.11. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

5.12. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

5.13. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

5.14. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.

5.15. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі № 922/1583/23, від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

5.16. Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

5.17. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

5.18. Водночас колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.

5.19. Верховний Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі № 921/290/23, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22.

5.20. При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, на яку посилається ПП "Форпост-ПВП", дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

5.21. Ключовим, за висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, на яку посилається ПП "Форпост-ПВП", є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

5.22. У постанові від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24 Верховний Суд дійшов висновку про те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

5.23. Колегія суддів зазначає, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

5.24. Суди попередніх інстанцій, розглянувши заяву ТОВ "Акріс-Груп" про забезпечення позову до подачі позовної заяви до Міністерства юстиції України та ПП "Форпост-ПВП" про визнання протиправним наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 "Про задоволення скарг", дійшли висновку про часткове задоволення цієї заяви ТОВ "Акріс-Груп". 

5.25. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій до Верховного Суду звернулися із касаційними скаргами Міністерство юстиції України та Приватного підприємства "Форпост-ПВП".

5.26. ПП "Форпост-ПВП" та Міністерство юстиції України у касаційних скаргах зазначають про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 

ПП "Форпост-ПВП" та Міністерство юстиції України, обґрунтовуючи доводи касаційних скарг, посилаються на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції із порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). При цьому ПП "Форпост-ПВП" посилається також на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17, від 15.11.2023 у справі № 910/11028/20, щодо застосування положень статті 30 Господарського процесуального кодексу України. Міністерство юстиції України стверджує про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, відповідно до яких розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом, компетентним розглядати спір по суті.

Скаржники також зазначають, що заходи забезпечення позову, які просило вжити ТОВ "Акріс-Груп", є недопустимими та неспівмірними, оскільки предметом позову буде наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 про задоволення скарг, натомість реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не буде предметом позову. 

При цьому ПП "Форпост-ПВП" посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22. 

Міністерство юстиції України зазначає про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19, відповідно до яких умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 

5.27. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, на які покликаються скаржники, перевіривши та надавши оцінку доводам ПП "Форпост-ПВП" та Міністерства юстиції України щодо застосування судами попередніх інстанцій положень статей 30, 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, зазначає таке. 

5.28. У постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19, на які посилається Міністерство юстиції України, сформульовано висновки, відповідно до яких умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 

Зазначений висновок Верховного Суду слід ураховувати під час вжиття заходів забезпечення позовів насамперед у справах, предметом позову яких є майнові вимоги до відповідачів. У таких справах, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен урахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

5.29. Водночас у справі, яка розглядається, предметом майбутнього позову є позовні вимоги ТОВ "Акріс-Груп" про визнання протиправним наказу № 3198/5 від 21.11.2025 "Про задоволення скарг". Отже, в цій справі позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання. Водночас у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім того, ключовим при розгляді заяви ТОВ "Акріс-Груп" було встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. 

5.30. Частково задовольняючи заяву ТОВ "Акріс-Груп", суди встановили, що позивач, маючи намір оскаржити в судовому порядку наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5, фактично прагне здійснити захист свого речового права користування земельними ділянками - права їх оренди. 

Суди попередніх інстанцій установили, що згідно з відповідями № 2149262 та № 2148810 від 18.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно орендарем земельних ділянок є ТОВ "Діва Агроком". 24.07.2025 з метою отримати земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353 в оренду, ТОВ "Дафніс" звернулося до їх власника ПП "Форпост-ПВП". Відтак суди дійшли висновків, що наведені обставини свідчать про наявність реального інтересу до передачі в оренду зазначених земельних ділянок та існування обґрунтованого ризику подальшої передачі земельних ділянок третім особам. 

Тому суди виснували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. 

5.31. Отже, суди попередніх інстанцій, ураховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 № 754/5683/22, установили наявність підстав для забезпечення позову з урахуванням установлених фактичних обставин у цій справі та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. При цьому суди зазначили про наявність спору між сторонами, оцінили можливі наслідки невжиття заявленого ТОВ "Акріс-Груп" заходу забезпечення позову, ризики незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, співмірність обраного ТОВ "Акріс-Груп" виду забезпечення позову з майбутніми позовними вимогами та з`ясували дійсну мету звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову.

Тому безпідставними є доводи скаржників про те, що заходи забезпечення позову, які просило вжити ТОВ "Акріс-Груп", є необґрунтованими та неспівмірними, оскільки предметом позову буде наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2025 № 3198/5 про задоволення скарг, натомість реєстрація речових прав на вказані земельні ділянки не буде предметом позову. 

5.32. З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій у цій справі, що розглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19, від 10.09.2020 у справі № 922/3502/19. 

5.33. Розглянувши доводи ПП "Форпост-ПВП" щодо неналежності вжитих судом заходів забезпечення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали місцевого суду) речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

5.34. Статтею 18 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

5.35. У частинах 1, 2 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

5.36. Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законодавством способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.05.2023 у справі № 906/151/23, від 07.02.2022 у справі № 916/3594/21, від 28.06.2024 у справі № 910/1758/24.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21 вирішувалося питання щодо допустимості заходу забезпечення позову у спорі про скасування наказу Міністерства юстиції України. Суд зазначив, що заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

5.37. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права оренди (суборенди) та щодо державної реєстрації інших речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 1822083200:01:000:0349, 1822083200:01:000:0353, відповідають усталеним висновкам Верховного Суду. Тому безпідставними є також доводи скаржників про неналежність заходів забезпечення, застосованих судами. 

5.38. Дослідивши доводи ПП "Форпост-ПВП" та Міністерства юстиції України, про порушенням судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), колегія суддів установила, що в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, на яку посилається Міністерство юстиції України, сформульовано такий висновок:

"6.18. Отже, розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. Це зумовлює обов`язок суду першої інстанції при надходженні заяви про забезпечення позову перевіряти її відповідність приписами статті 20 ГПК України. Водночас у разі застосування заходів забезпечення позову така ухвала не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті, адже це фактично означитиме оскарження предметної та суб`єктної приналежності справи на стадії її відкриття, що не передбачено приписами ГПК".

5.39. Водночас у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17, на яку посилається ПП "Форпост-ПВП", зазначено про порушення судами, які розглянули справу по суті, визначених процесуальним законом правил виключної підсудності. Відтак, на відміну від справи, яка розглядається, у справі № 905/1566/17 Судом встановлено порушення судами положень статті 30 Господарського процесуального кодексу України під час перегляду судових рішень, прийнятих за результатами розгляду позову та вирішення спору. 

5.40. У постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 910/11028/20, на яку посилається ПП "Форпост-ПВП", зазначено про порушення судом першої та апеляційної інстанцій порядку визначення спеціалізації суддів та категорії спору (коду класифікатора). Тому Суд дійшов висновку, що справу № 910/11028/20 розглянуто і вирішено неповноважним складом суду. Отже, на відміну від справи, яка розглядається, у справі № 910/11028/20, Верховний Суд, переглянувши судові рішення в касаційному порядку, зазначив, що справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки порушено порядок визначення спеціалізації суддів та категорії спору. 

5.41. Верховний Суд зазначає, що предметом касаційного розгляду є виключно законність та обґрунтованість вжитого судами заходу забезпечення до подання позову у справі. При цьому позовні вимоги ТОВ "Акріс-Груп" по суті не розглядаються. 

5.42. Водночас відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, у разі застосування заходів забезпечення позову така ухвала не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 911/9/24, від 19.02.2025 у справі № 904/3756/24, від 15.12.2025 у справі № 918/360/25. 

5.43. Отже, оскаржувані судові рішення ухвалені з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24. Водночас безпідставними є доводи скаржників про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17, від 15.11.2023 у справі № 910/11028/20.

5.44. З урахуванням наведеного за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм процесуального права, зокрема, положень статей 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України. 

5.45. Крім того, деякі доводи скаржників зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні справи, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі.

5.46. Інші доводи, викладені в касаційних скаргах, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України. 

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно із частиною 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. Оскільки наведені скаржниками підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6.6 Ураховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційних скаргах, не підтвердилися під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстав для задоволення касаційних скарг і скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень немає.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги Міністерства юстиції України та Приватного підприємства "Форпост-ПВП" залишити без задоволення. 

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025 у справі № 906/1663/25 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак