ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 р.	Справа № 520/8258/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, у справі № 520/8258/2020
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Державної казначейської служби України , Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
12.12.2025 Державна казначейська служба України звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій просила змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 520/8258/2020 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 перераховане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по теперішній час у розмірі 182038,30 гривень.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі №520/8258/2020 заяву Державної казначейської служби України про зміну способу або порядку виконання рішення задоволено.
Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 520/8258/2020 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 перераховане щомісячне довічне грошове утриманням судді у відставці за період з 19.02.2020 року по теперішній час у розмірі 182 038,30 гривень.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій він просить суд апеляційної інстанції прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу: стягувача, позивача, потерпілого ОСОБА_1 задовольнити та встановити строк для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у новий спосіб - вказавши 30 днів з моменту постановлення ухвали суду.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно з нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі зміни способу і порядку виконання судового рішення суд повинен встановити новий строк його виконання, однак, такий обов`язок судом першої інстанції виконано не було.
Державна казначейська служба України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Посилалась на те, що після зміни способу і порядку виконання рішення суду у цій справі, заборгованість перед позивачем за рішенням суду підлягатиме виконанню за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 “Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою” у першу чергу. Станом на 15.06.2026 на виконанні за КПКВК 3504040 у першій черзі перебуває 15 364 судових рішень на суму 1 756,82 млн грн. Отже, строки виконання судових рішень за КПКВК 3504040 насамперед залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Зазначила, що безпосередньо Казначейство відповідно до наданих повноважень не має права законодавчої ініціативи та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Виконання судових рішень, що перебувають на обліку за КПКВК 3504040 відбувається в порядку черговості надходжень виконавчих документів та з урахуванням черговості, закріпленої в Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, а тому зазначення терміну виконання судового рішення, що перебуватиме на обліку за КПКВК 3504040, є порушенням норм законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати та продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги судове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, згідно заяви від 04.03.2020 року, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року № 04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області.
Визнано протиправним та скасовано Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.03.2020 року № 1583 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року № 04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року № 04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
В задоволенні встановлення судового контролю – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення набрало законної сили 16.10.2020.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення.
Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 р. по справі № 520/8258/2020, протягом одного місяця після отримання процесуального рішення суду - перерахувати на рахунок позивача, стягувача ОСОБА_1 , у розмірі заборгованість за перерахованим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 19.02.2020 року по теперішній час у розмірі: 182038,30 грн, так як це не суперечить ст.ст. 3, 55, 129,129-1 Конституції України та Статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція), яка гарантує право на справедливий суд. Вона передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд своєї справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Про виконання рішення суду керівнику Державної казначейської служби України, або іншій уповноваженій на це особі, негайно повідомити суд, позивача, стягувача про належне виконання процесуального рішення суду. 
Відмовлено в задоволені інших вимог.
12.12.2025 Державна казначейська служба України звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій просила змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 520/8258/2020 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 перераховане щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по теперішній час у розмірі 182038,30 гривень.
В обґрунтування заяви Державна казначейська служба України зазначила, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у цій справі має зобов`язальний характер та покладає обов`язок його виконання саме на відповідача. Ухвалою від 03.09.2025 суд зобов`язав Казначейство виконати у повному обсязі рішення від 14.09.2020 та перерахувати на зазначений рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 182038,30 грн, однак Казначейство не має можливості виконати рішення у такий спосіб, оскільки має повноваження стягнути кошти лише з конкретного боржника (державного органу). Водночас, спосіб виконання рішення від 14.09.2020, встановлений ухвалою від 03.09.2025, зобов`язує Казначейство здійснити перерахунок, а не стягнення, та не визначає боржника (державний орган), з якого необхідно здійснити безспірне списання коштів. Зазначені підстави на думку Казначейства істотно ускладнюють виконання рішення від 14.09.2020 та ухвали від 03.09.2025, та роблять його неможливим.
Задовольняючи заяву Державної казначейської служби України про зміну способу або порядку виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Казначейство виконує рішення саме про стягнення коштів з конкретного боржника (державного органу). Водночас, спосіб виконання рішення суду у цій справі, встановлений ухвалою від 03.09.2025, зобов`язує Казначейство здійснити перерахунок, а не стягнення та не визначає боржника (державний орган), з якого необхідно здійснити безспірне списання коштів. Суд зазначив, що у разі зміни способу виконання рішення шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 перераховане щомісячне довічне грошове утриманням судді у відставці за період з 19.02.2020 по теперішній час у розмірі 182 038,30 гривень, заборгованість перед позивачем за рішенням суду від 14.09.2020 підлягатиме виконанню за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 “Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою” у першу чергу. У даному випадку, зміна способу виконання рішення суду від 14.09.2020 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області визначеної суми заборгованості є належним способом захисту порушеного права позивача (стягувача), оскільки зобов`язальний характер щодо здійснення перерахунку та виплати коштів покладено саме на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
В силу приписів статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 3 статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
За приписами статті 7 Закону №4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.
Водночас, з 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" (далі - Закон №4094-ІХ), яким статтю 378 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, відповідно до частини 1 статті 378 КАС України (в редакції Закону №4094-IX) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (абзац 1 частини 3 статті 378 КАС України).
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Судовим розглядом встановлено, що резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у цій справі зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року № 04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є безпосереднім суб`єктом, на якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 покладено обов`язок здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 було частково задоволено заяву позивача про зміну способу та порядку виконання рішення. Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 р. по справі № 520/8258/2020, протягом одного місяця після отримання процесуального рішення суду - перерахувати на рахунок позивача, стягувача ОСОБА_1 , у розмірі заборгованість за перерахованим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 19.02.2020 року по теперішній час у розмірі: 182038,30 грн, так як це не суперечить ст.ст. 3, 55, 129,129-1 Конституції України та Статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейська конвенція), яка гарантує право на справедливий суд. Вона передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд своєї справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Про виконання рішення суду керівнику Державної казначейської служби України, або іншій уповноваженій на це особі, негайно повідомити суд, позивача, стягувача про належне виконання процесуального рішення суду. Відмовлено в задоволені інших вимог.
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення, суд керувався тим, що з матеріалів справи встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі, виконано частково. Заборгованість з перерахованої позивачу пенсії в розмірі 182038,30 грн не виплачена, що не заперечується сторонами. Тобто, рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/8258/2020, яке набрало законної сили 16.10.2020, не виконується більше двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.
У заяві про зміну способу та порядку виконання судового рішення Державна казначейська служба України, зокрема, зазначила, що спосіб виконання рішення від 14.09.2020, встановлений ухвалою від 03.09.2025, зобов`язує Казначейство здійснити перерахунок, а не стягнення, та не визначає боржника (державний орган), з якого необхідно здійснити безспірне списання коштів. Зазначені підстави на думку Казначейства істотно ускладнюють виконання рішення від 14.09.2020 та ухвали від 03.09.2025, та роблять його не можливим.
Надаючи оцінку таким доводам заявника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Згідно з частиною 2 статті 6 Закону №1404-VІІІ рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком "Виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45).
Згідно з пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). 
Розділом "Безспірне списання коштів з рахунків боржника" визначено алгоритм виконання рішень про стягнення коштів з боржників. 
Аналіз викладених норм права свідчить про те, що органи Державної казначейської служби України наділені повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів виключно шляхом безспірного списання коштів з рахунків конкретного боржника на підставі належного виконавчого документа та в порядку, визначеному законодавством.
При цьому Казначейство не є суб`єктом, уповноваженим здійснювати нарахування, перерахунок чи визначення розміру соціальних виплат, пенсій або інших платежів, зокрема щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також не наділене повноваженнями самостійно визначати боржника, з рахунків якого має бути здійснено списання коштів на виконання судового рішення.
З огляду на викладене, зобов`язання Державної казначейської служби України виконати рішення суду у спосіб, встановлений ухвалою суду від 03.09.2025 - перерахувати на рахунок позивача, стягувача ОСОБА_1 , у розмірі заборгованість за перерахованим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці за період з 19.02.2020 року по теперішній час у розмірі: 182038,30 грн, фактично покладає на Казначейство обов`язок здійснити виплату коштів без визначення конкретного державного органу-боржника, з рахунків якого повинно бути проведене безспірне списання, а також без зазначення механізму такого списання відповідно до вимог бюджетного законодавства та Порядку №845.
Крім того, встановлений судом спосіб виконання рішення суду, визначений позивачем у відповідній заяві, передбачає обов`язок Казначейства здійснити перерахування коштів, а не стягнення їх з конкретного боржника, тоді як чинне законодавство наділяє органи Казначейства повноваженнями саме щодо виконання рішень про стягнення коштів шляхом їх безспірного списання з рахунків визначеного боржника у межах відповідних бюджетних призначень та асигнувань, отже, спосіб виконання рішення суду, встановлений ухвалою від 03.09.2025, покладає на Казначейство обов`язки поза межами його повноважень та компетенції.
За таких обставин відсутність у судовому рішенні визначеного боржника, з якого належить здійснити безспірне списання коштів, а також покладення на Казначейство обов`язку щодо безпосереднього перерахування коштів стягувачу поза межами наданих йому законом повноважень свідчить про наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення та фактично роблять його виконання у визначений судом в ухвалі від 03.09.2025 спосіб неможливим.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених статтею 378 КАС України підстав для зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом визначення належного механізму його виконання - стягнення коштів з Головного управління Пенсійного фонду України як боржника на користь позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що апелянт не наводить аргументів щодо незгоди з оскаржуваною ухвалу суду першої інстанції в частині зміни способу і порядку виконання рішення суду, проте, вважає, що суд першої інстанції, змінивши спосіб і порядок виконання рішення суду, був зобов`язаний одночасно встановити новий строк для виконання рішення суду.
Надаючи оцінку таким аргументам, колегія суддів зазначає, що положення статті 378 КАС України наділяють суд повноваженнями встановити або змінити спосіб чи порядок виконання судового рішення, однак не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового встановлення нового строку виконання судового рішення у кожному випадку зміни способу його виконання. Встановлення строку виконання є правом суду та залежить від характеру рішення, способу його виконання та конкретних обставин справи.
Крім того, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції лише змінено спосіб і порядок виконання судового рішення, визначивши механізм його фактичного виконання шляхом стягнення коштів з належного боржника. Відтак на момент апеляційного перегляду відсутні підстави вважати, що рішення суду не буде виконано у змінений спосіб або що його виконання потребуватиме застосування заходів судового контролю.
Разом з цим, у випадку невиконання судового рішення позивач не позбавлений права ініціювати здійснення заходів судового контролю за його виконанням у порядку статті 382 КАС України, зокрема шляхом звернення до суду із заявою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
Отже, посилання апелянта на необхідність встановлення додаткових процесуальних гарантій виконання рішення суду під час зміни способу його виконання шляхом одночасного встановлення нового строку для його виконання ґрунтуються лише на припущеннях позивача про можливе невиконання судового рішення в майбутньому та не свідчать про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для зміни способу та порядку виконання судового рішення, повно та всебічно з`ясував обставини справи, належним чином застосував норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі № 520/8258/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	І.С. Чалий   З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено 24.06.2026 року