Справа № 161/7434/24  Провадження №33/802/403/26 	Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2024 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 гривень. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови він отримав лише 22 квітня 2026 року. 
Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
У своєму клопотанні апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, мотивуючи його тим, що копію постанови він отримав лише 22 квітня 2026 року. 
Однак, такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.
Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.
Під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був присутній. Давав пояснення по суті протоколу, заперечив вчинення ним жодних протиправних дій.
Вказані обставини повністю підтверджуються протоколом судового засідання від 21.05.2024 (а.с.18) та постановою судді Луцького міськрайонного суду від 21.05.2024 (а.с.19). 
В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 31 травня 2024 року. 
Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до місцевого суду лише 28 квітня 2026 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на апеляційній скарзі, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився ще 31 травня 2024 року. 
Отже, апелянт ОСОБА_1 майже на 1 рік та 11 місяців пропустив строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.
Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 лише 22.04.2026 отримав копію оскаржуваної постанови, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи.
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови (а.с.18-19).
Як убачається із протоколу судового засідання, суддя після виходу із нарадчої кімнати проголосив постанову (а.с.18 зворот).
Вказану обставину апелянт не заперечує і в апеляційній скарзі, де вказує, що суддя зачитав постанову про накладення на нього штрафу.
Отже, згідно вимог ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження в даній справі обчислюється з 22.05.2024 і закінчився ще 31 травня 2024 року.
Жодних інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови клопотання апелянта не містить. 
Тому доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та повністю спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає. 
Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2024 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2024 року щодо нього – відмовити.
Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов