ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 червня 2026 року 	Справа № 280/219/26 Провадження №ПР/280/29/26  м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу підйомної допомоги, після зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, що затверджений наказом Міністра оборони України 05.02.2018 №45, у розмірі місячного грошового забезпечення позивача і 50 відсотків місячного грошового забезпечення позивача на дружину позивача - ОСОБА_2 ;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підйомну допомогу, після зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, що затверджений наказом Міністра оборони України 05.02.2018 №45, у розмірі місячного грошового забезпечення позивача і 50 відсотків місячного грошового забезпечення позивача на дружину позивача - ОСОБА_2 .
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає про те, що 03.05.2022 ним було подано до ВЧ НОМЕР_2 рапорт про виплату підйомної допомоги у зв`язку із переїздом до нового місця служби. Звертає увагу, що командир ВЧ НОМЕР_2 наклав на вказаний рапорт резолюцію «до наказу», однак станом на дату подання даного позову до суду підйомну допомогу позивачу нараховано та виплачено не було. Посилається на приписи Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, що затверджений наказом Міністра оборони України 05.02.2018 за №45 (в редакції чинній на 05.04.2022), та вважає, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому підйомної допомоги у зв`язку із переїздом до нового місця служби є протиправною, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2026 адміністративну справу передано на розгляд Донецького окружного адміністративного суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в справі № 280/219/26 задоволено, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.01.2026 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.
07.05.2026 матеріали адміністративної справи надійшли на адресу Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою судді від 11.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позов не направив.
На підставі частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. 
Капітан ОСОБА_1 , призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 31.12.2021 №359, з 06.01.2022 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді командира кадру стрілецької роти НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 03.04.2022 № 16 капітана ОСОБА_1 переведено на посаду начальника командного пункту - заступника начальника штабу з бойового управління НОМЕР_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 », ВОС-НОМЕР_15 .
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №38 від 05.04.2022 позивача з 05.04.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вирішено вважати таким, що з 05.04.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.
03.05.2022 позивачем було подано до ВЧ НОМЕР_2 рапорт (вх. №260) про виплату підйомної допомоги у зв`язку із переїздом до нового місця служби. Командир ВЧ НОМЕР_2 наклав на вказаний рапорт резолюцію «до наказу».
Однак, станом на дату подання даного позову до суду підйомну допомогу позивачу нараховано та виплачено не було.
Згідно з приписами спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-321/65/дск та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-22/дск, ВЧ НОМЕР_1 визначена правонаступником військових частин НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_2 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів та переформуванням, про що свідчить довідка ВЧ НОМЕР_1 від 26.07.2025 №1559/10863.
Вважаючи, що відповідач повинен нарахувати та виплатити йому підйомну допомоги, після зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 у розмірі місячного грошового забезпечення позивача і 50 % місячного грошового забезпечення позивача на дружину позивача - ОСОБА_2 , позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується, зокрема підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Також аналогічні норми містяться і у п. 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 (далі - Порядок №45).
А у відповідності до п. 2 Порядку №45 встановлено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
- на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
- на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
- на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Розмір підйомної допомоги обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця (розташованому поблизу місця служби військовослужбовця).
Згідно з п. 3 Порядку №45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем відповідно до навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).
Отже, із аналізу наведених вище норм чинного законодавства слідує, що військовослужбовці, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший на нове місце дислокації військової частини, мають право на виплату їм підйомної допомоги.
За приписами п. 5 Порядку №45, підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Відповідно до п. 6 Порядку №45 підйомна допомога та добові виплачуються на членів сім`ї військовослужбовця, які на дату їх приїзду на нове місце служби військовослужбовця зазначені в його особовій справі, а саме: на дружину (чоловіка) незалежно від віку і працездатності, шлюб з якою (яким) зареєстрований до дати прибуття військовослужбовця на нове місце служби або прийому (призову) на військову службу за контрактом (призовом); на дітей військовослужбовця і його дружини (чоловіка), у тому числі усиновлених, які не досягли повноліття (в тому числі непрацездатних незалежно від віку); на непрацездатних батьків або усиновителів військовослужбовця та його дружини (чоловіка).
З матеріалів справи вбачається, що з 30.11.2021 позивач перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_12 від 30.11.2021. Відповідно до довідки від 30.03.2022 №2323-5000600227 ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Приписами п. 8 Порядку №45 визначено, що підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Так, як встановлено судом із наявних в матеріалах копій документів, позивач проходив службу у військовій частині у НОМЕР_3 , місце дислокації якої було АДРЕСА_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.04.2022 №38 позивач проходить службу у складі військової частини у АДРЕСА_4 .
Таким чином, із аналізу встановлених вище судом обставин у даній справі та вищенаведених приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату йому підйомної допомоги, у тому числі на членів сім`ї, зокрема дружину, як просить позивач.
При цьому, суд зазначає, що виплата допомоги здійснюється відповідно до наказу командира військової частини, який видається на підставі рапорту військовослужбовця.
Матеріали справи містять докази звернення позивача (03.05.2022) під час проходження військової служби з відповідним рапортом.
При цьому, суд враховує, що право на отримання такої допомоги зберігається за військовослужбовцем і після звільнення.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату підйомної допомоги у межах строку визначеного п. 13 Порядку №45. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання допомоги.
Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.
Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує таке.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу договір про надання правничої допомоги від 07.01.2026, посвідчення адвоката України, ордер АР №1288042 від 09.01.2026 на надання правничої (правової) допомоги; акт №2 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.01.2026 до Договору про надання правничої допомоги, довідка від 09.01.2026 про сплату послуг у розмірі 7000,00 грн.
За змістом ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі №826/841/17 Верховний Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Таким чином витрати на правничу допомогу мають бути фактичними в розрізі реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а їх розмір повинен бути обґрунтований та документально підтверджений.
Ознайомившись з поданими представником позивача документами, суд не вважає їх достатніми для вирішення питання про присудження до стягнення за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу, оскільки з вказаних документів не вбачається, що вказані послуги були надані адвокатом саме у Запорізькому окружному адміністративному суді у межах даної справи.
Так, відповідно до договору від 07.01.2026 про надання правової допомоги (п. 1.2) адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах держаної влади, органах прокуратури, Національної поліції України та Служби безпеки України, державної виконавчої служби, перед приватними виконавцями, у будь-яких ВЛК всіх форм та рівнів, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних і господарських судах України усіх інстанцій тощо.
Крім того, 09.01.2026 сторонами до Договором підписаний акт №2 від прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно з яким адвокатом Вишняковим Д.О. було виконані наступні роботи (надано такі послуги): 09.01.2026 - підготування та подання позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду, вартість 7000,00 грн.
Додаткової ідентифікації наданих послуг, окрім у межах договору від 07.01.2026 про надання правничої допомоги, надані позивачем документи не містять, зокрема і посилання учасників, предмет справи.
При цьому, довідкою від 09.01.2026 підтверджується оплата послуг за договором 07.01.2026 у сумі 7000,00 грн. Посилання на акт виконаних робіт у межах договору така довідка не містить.
Крім того, позивач або представник позивача заяви про намір подати протягом п`яти днів після прийняття рішення по справі відповідні докази про витрати на правову допомогу у передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України спосіб та строк не подавали, а матеріали справи не містять.
Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 134 КАС України, позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку, що подані документи не можуть слугувати достатніми та належними доказами для підтвердження понесених позивачем судових витрат саме у справі №280/219/26, а тому суд не знаходить підстав для їх стягнення.
Керуючись статтями 16, 134, 139, 241, 243-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_13 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_14 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати підйомної допомоги на ОСОБА_1 і на його дружину - ОСОБА_2 , після зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення та 50 відсотків місячного грошового забезпечення на його дружину ОСОБА_2 , у зв`язку з зарахуванням його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак