Справа № 214/4823/26
3/214/1198/26
П О С Т А Н О В А
Іменем України

04 червня 2026 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попов В.В., розглянувши адміністративну справу, що надійшла від Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , 
за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-8 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2026 року, о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , не виконав вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №107124 від 07.04.2026 року, терміном на 5 діб, а саме перебував у місці проживання постраждалої особи - матері ОСОБА_2 та контактував із нею, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-8 КУпАП. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника, однак пояснив, що він є інвалідом 3-ї групи та оскільки на той час то було його єдине місце проживання, тому він там і перебував. Також, зазначив, що на його думку його мати веде себе неадекватно та без причини викликає працівників поліції. 
Свідок ОСОБА_3 у судому засіданні розповіла, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та з початку травня 2026 року ОСОБА_1 проживає у неї, а до цього він постійно проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка веде себе неадекватно, без причин може кричати та викликати працівників поліції. 
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII, передбачено застосування термінового заборонного припису як одного з ключових спеціальних заходів протидії домашньому насильству.
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 цього Закону, терміновий заборонний припис є оперативним заходом реагування з боку уповноважених підрозділів Національної поліції України у випадку фіксації факту домашнього насильства. Метою такого припису є негайне припинення насильства, усунення загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, а також запобігання його повторному вчиненню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Вислухавши ОСОБА_1 та свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд уважає останнього винного у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-8 КУпАП.
Водночас, матеріали справи не містять відомостей про настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого ОСОБА_2  правопорушення.
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Враховуючи особу правопорушника, який беззаперечно визнає свою вину у скоєному, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, беручи до уваги дані про особу порушника, наявність у нього 3-ї групи інвалідності, характер та обставини вчинення адміністративного правопорушення, суд уважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та обмежитись при цьому усним зауваженням, оскільки будь-якої значної шкоди державним або суспільним інтересам не заподіяно та є підстави вважати, що ОСОБА_1 не допустить подібного надалі.
Згідно із ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження провадження у справі закривається.
Керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 173-8, 268, 283, 284 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-8 КУпАП, обмежившись при цьому усним зауваженням.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-8 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Попов.