Справа № 643/15680/25
Провадження № 3/643/139/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06.05.2026        м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває матеріал про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Захисником ОСОБА_1 – адвокатом Козловською Т.В. через систему «Електронний суд» подано клопотання (вх. № 508/26 від 06.01.2026), згідно з яким вона просить витребувати з Управління патрульної поліції в Харківській області матеріали та документи, що стосуються оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , а саме: 
- інформацію про технічні засоби відеофіксації (назва, модель, серійний та інвентарний номери), якими здійснювалася відеофіксація подій;
- належним чином завірену копію журналу видачі та повернення портативних відеореєстраторів та карт пам`яті за дату події; 
- оригінальні та повні відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів та службового планшету Samsung працівників поліції, які здійснювали зупинку транспортного засобу, спілкування з особою та оформлення матеріалів, з урахуванням усіх службових метаданих та безперервності запису; 
- інформацію про службових осіб (П.І.Б., звання, посади), які входили до складу патрульного екіпажу та фактично здійснювали відеофіксацію події. 
Також захисник просила зобов`язати Управління патрульної поліції в Харківській області надати витребувані матеріали у первинному вигляді, без редагування, монтажу, скорочення або вибіркового відтворення фрагментів.
В обґрунтування клопотання захисник зазначила, що у справах за ст. 130 КУпАП відеофіксація є ключовим доказом, оскільки саме вона повинна підтверджувати: факт керування транспортним засобом; законність зупинки транспортного засобу; наявність та фіксацію конкретних ознак сп`яніння; дотримання процедури пропозиції пройти огляд або фіксацію відмови; факт та повноту роз`яснення особі її прав і правових наслідків відмови. Разом із тим, відеозаписи, які на цей час долучені до матеріалів справи, не дають можливості перевірити повну хронологію подій, їх походження, безперервність фіксації, а також відповідність викладених у протоколі обставин реальним подіям. Сторона захисту позбавлена можливості самостійно отримати оригінальні відеозаписи та супровідну технічну інформацію, необхідну для перевірки їх достовірності, що зумовлює необхідність витребування таких доказів саме судом. Витребування інформації про назву, модель, серійний та інвентарний номери технічних засобів відеофіксації (нагрудних камер, службового планшету Samsung) є необхідним для: встановлення джерела походження відеозаписів; перевірки відповідності пристроїв вимогам нормативних актів МВС; перевірки можливості монтажу, редагування або переривання запису; зіставлення відеозаписів із журналами обліку та службовими метаданими. Без встановлення конкретного технічного засобу неможливо перевірити автентичність відео, а отже – оцінити його допустимість як доказу. Журнал видачі та повернення портативних відеореєстраторів є єдиним офіційним документом, який дозволяє: встановити, який саме відеореєстратор перебував у користуванні конкретного поліцейського; перевірити відповідність часу користування пристроєм часу події; виключити можливість підміни або використання іншого носія інформації; перевірити, чи був відеореєстратор увімкнений у встановлений час. За відсутності такого журналу відеозапис втрачає доказову цінність, оскільки його неможливо однозначно прив`язати до конкретної службової особи та події. Сторона захисту наполягає на витребуванні саме оригінальних і повних відеозаписів, а не копії або фрагментів, оскільки: лише оригінал містить службові метадані (дата, час, тривалість, ідентифікатор пристрою); лише повний запис дозволяє встановити безперервність відеофіксації; фрагментарні відео не дають можливості відновити повну послідовність подій; неможливо перевірити, які саме частини події були виключені. Відсутність повного відеозапису позбавляє суд можливості об`єктивно перевірити законність дій працівників поліції, а стороні захисту – ефективно реалізувати право на захист. Витребування інформації про П.І.Б., звання та посади працівників поліції, які входили до складу патрульного екіпажу, є необхідним для: встановлення осіб, які фактично здійснювали відеофіксацію; перевірки, хто саме складав протокол та інші матеріали; забезпечення можливості допиту цих осіб у суді; оцінки відповідності їхніх дій вимогам законодавства. 
В судовому засіданні 06.05.2026 захисник підтримала клопотання та викладені в ньому доводи. 
Вирішуючи клопотання, суд керується таким. 
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями КУпАП не врегульовано процедуру збирання доказів стороною захисту у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.
Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля(Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.
Суд враховує, що стандарт доказування у кримінальних справах є найвищим, тобто таким, що передбачає максимальні вимоги до забезпечення та реалізації права особи на захист, а також до допустимості доказів. 
Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе під час вирішення даної справи враховувати загальні підходи до процедури збирання доказів, сформовані Верховним Судом під час розгляду кримінальних проваджень.
Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 208/5439/16-к, суд не збирає (витребовує) докази, а зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні рівні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав. В ситуації, коли сторона захисту не була позбавлена можливості самостійно витребувати необхідну інформацію, відсутні підстави для задоволення судом клопотання про витребування зазначених доказів.
Всупереч вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, захисником не надано доказів неможливості самостійного отримання витребуваної нею інформації, зокрема доказів звернення до органів поліції з відповідним адвокатським запитом та доказів відмови органів поліції у наданні вказаної вище інформації на підставі адвокатського запиту. 
Крім того, суд в межах розгляду клопотання вважає за необхідне зауважити, що до матеріалів справи долучені СД-диски з відеозаписами. 
Під час ознайомлення із вказаними відеозаписами судом встановлено, що на них зафіксовані обставини спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції. Обсяг відеозаписів є достатнім для того, щоб виконати завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення, а саме всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини, які стосуються підстав та процедури складання матеріалів про адміністративне правопорушення. 
Не надаючи на даній стадії розгляду справи оцінку належності та допустимості відеозаписів як доказів у справі про адміністративне правопорушення, суд констатує, що на вказаних відеозаписах достатньою мірою зафіксовані обставини спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 . 
Суд звертає увагу, що Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 29.03.2021 у справі № 554/5090/16-к викладені висновки щодо застосування норм права, згідно з якими ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. 
У постановах від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19, від 04.10.2023 у справі № 159/1506/20, від 09.05.2024 у справі № 496/5125/15-к Верховний Суд також виснував, що головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. У випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Верховний Суд у постановах від 27.09.2023 у справі № 754/10384/19, від 30.08.2023 у справі № 289/445/18, від 21.04.2021 у справі № 644/3803/16-к, від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19, від 02.10.2019 у справі № 159/2377/17, від 29.03.2019 у справі № 754/2178/18 дійшов висновку щодо допустимості відеозаписів, добровільно виданих тими чи іншими особами. 
У постановах від 12.06.2024 у справі № 569/1908/23, від 30.01.2025 у справі № 490/6113/22, від 31.07.2024 у справі № 308/13071/22, від 12.06.2024 у справі № 569/1908/23, від 27.01.2025 у справі № 947/22776/22 Верховний Суду виснував, що відеозаписи, які розповсюджені у вільному доступі в мережі інтернет без обмежень у доступі та огляді їх будь-якими особами, тобто поширені для перегляду невизначеною та необмеженою кількістю осіб, є допустимими доказами. 
У постановах від 26.03.2024 у справі № 749/630/21, від 23.09.2025 у справі № 134/1667/23 Верховний Суд виснував, що відеозапис, зроблений не відеореєстратором нагрудної камери, а телефоном поліцейського, є допустимим доказом у кримінальному провадженні.
У постановах від 29.03.2019 у справі № 754/2178/18, від 03.10.2022 у справі № 493/210/19 Верховний Суд вказав, що незазначення в протоколі затримання відомостей про характеристики, модель, серійний номер записувального пристрою само по собі не спричиняє автоматичну недопустимість доказів. 
Таким чином, Верховним Судом сформовано сталу практику, згідно з якою усі екземпляри електронних доказів, у тому числі відеозаписів, вважаються оригіналами та їх допустимість не залежить від того, якою саме особою та на який саме конкретний прилад здійснений відповідний відеозапис. Так, допустимими доказами є відеозаписи, записані як на бодікамеру, так і на мобільний телефон працівника поліції; записані іншими особами та добровільно видані працівникам поліції; отримані працівниками поліції з відкритих джерел.
Захисником у клопотанні не обґрунтовано, яким чином факт здійснення відеозаписів тим або іншим конкретним працівником поліції, на той або інший конкретно визначений прилад, впливає на достовірність зафіксованої на відеозаписах інформації та на допустимість вказаних доказів у цілому. 
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для витребування вказаної вище інформації з Управління патрульної поліції в Харківській області
За таких обставин суд відмовляє в задоволенні клопотання. 
Суд також зауважує, що згідно з п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. 
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Згідно з ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. 
Дана справа перебуває в провадженні суду з 16.09.2025. 
За таких обставин задоволення клопотання призведе до невиправданого затягування строків розгляду даної справи. 
Керуючись ст. 130, 257, 276, 284, 287,294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Козловської Тетяни Вікторівни про витребування доказів від Управління патрульної поліції в Харківській області - відмовити. 
Постанова оскарженню не підлягає. Заперечення на постанову можуть бути включені до апеляційної скарги на постанову, якою справа вирішуватиметься по суті. 

Суддя Крівцов Д.А.