26.05.26
22-ц/812/951/26
Провадження № 22-ц/812/951/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

26 травня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 483/1721/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Повертайленко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 09 лютого 2026 року суддею Рак Л.М., у приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 13 лютого 2026 року), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 
про зменшення розміру аліментів,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У грудні 2025 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Фільварочну О.Б., звернувся до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.
Позивач зазначав, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні стосунки з матір`ю дитини припинені.
10 березня 2021 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
На момент видачі судового наказу інших осіб на утриманні позивача не було, він є військовослужбовцем та з його грошового забезпечення відповідною бухгалтерською службою утримуються аліменти. 
20 грудня 2023 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_5 . 
У зв`язку із народженням дитини дружина перебуває у відпустці по догляду за нею до досягнення дитиною трирічного віку.
Також дружина ОСОБА_6 перебуває на 19 тижні вагітності, потребує посиленого харчування та медичного догляду.
Середній розмір стягуваних аліментів на утримання сина ОСОБА_7 за період з квітня 2023 року по травень 2025 року складав близько 30 000 грн, що значно перевищувало максимальний розмір аліментів в Україні у 2024-2025 роках.
Крім того, у 2025 році розмір грошового забезпечення позивача значно зменшився, а отже погіршився і його майновий стан.
Посилаючись на зміну сімейного та матйнового стану, ОСОБА_2 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_8 з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу).
Узагальнені доводи інших учасників
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила у її задоволенні відмовити, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. 
Зазначала, що, приймаючи рішення про укладення повторного шлюбу та народження дитини, позивач діяв усвідомлено, маючи чинні аліментні зобов`язання щодо сина ОСОБА_8 , встановлені судовим наказом. Ризики, пов`язані з такими особистими життєвими рішеннями, не можуть перекладатися на дитину від попереднього шлюбу шляхом зменшення рівня її матеріального забезпечення. 
Посилання позивача на право дружини на утримання чоловіком не змінює пріоритетності прав дитини. 
Зазначала, що закон не передбачає можливості зменшення аліментів на дитину лише з тієї підстави, що у платника виникли додаткові добровільно прийняті обов`язки. 
Сам по собі факт збільшення кількості осіб на утриманні не доводить істотного погіршення матеріального становища позивача. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що його дохід зменшився настільки, що виконання аліментного обов`язку у раніше встановленому розмірі стало для нього об`єктивно неможливим.
При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд зобов`язаний оцінювати всі обставини у сукупності, насамперед — потреби дитини, на користь якої стягуються аліменти, та необхідність забезпечення її найкращих інтересів.
Посилання позивача на те, що середній розмір аліментів у попередні періоди становив близько 30 000 грн не може бути підставою для їх зменшення, оскільки розмір аліментів безпосередньо залежить від розміру доходу платника. Отримання значних доходів закономірно зумовлює відповідний рівень аліментних зобов`язань і саме по собі не свідчить про порушення прав платника.
Обставини на які посилається позивач про те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною та є вагітною, у зв`язку з чим, на його думку, виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , не свідчать про об`єктивну неможливість виконання ним аліментного обов`язку у розмірі, встановленому судовим наказом. 
Зменшення розміру аліментів без доведення істотного та тривалого погіршення матеріального становища позивача призведе до прямого порушення прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_3 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року позов задоволено, зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за судовим наказом
Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року на утримання дитини ОСОБА_3 , з однієї чверті до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 1 211, 20 грн судових витрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що зміна розміру аліментів допускається лише у разі доведення істотної зміни матеріального або сімейного стану, яка об`єктивно впливає на можливість виконання аліментного обов`язку. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення таких обставин. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що матеріальне становище позивача істотно погіршилось настільки, що виконання ним аліментного обов`язку у раніше встановленому розмірі стало неможливим або надмірно обтяжливим. Навпаки, судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем та отримує стабільне грошове забезпечення, що свідчить про наявність у нього реальної фінансової можливості виконувати свої обов`язки щодо утримання дитини у попередньо визначеному розмірі. 
Крім того, судом безпідставно враховано як визначальну обставину укладення позивачем нового шлюбу та народження іншої дитини. Зазначені обставини є результатом свідомого волевиявлення позивача та не можуть автоматично впливати на обсяг прав дитини від попереднього шлюбу.
Разом з тим, надані позивачем докази свідчать про відсутність належного виконання ним аліментного обов`язку. Так, відповідно до довідок про доходи, наданих позивачем, у графі «сплачені аліменти» за окремі періоди відсутні будь-які відомості щодо здійснення таких виплат, що свідчить про відсутність належного підтвердження факту їх систематичної сплати .
Крім того, довідка про перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною має обмежений строк дії, що свідчить про тимчасовий характер зазначених обставин та не може розцінюватися як підстава для зменшення розміру аліментів.
Також ОСОБА_1 не погодилась з висновком суду першої інстанції про розподіл судових витрат, та зазначала, що оскільки спір виник з приводу зменшення розміру аліментів, тобто безпосередньо стосується забезпечення прав та інтересів дитини на належне матеріальне утримання, вона у даних правовідносинах виступає як законний представник та одержувач аліментів в інтересах дитини, а не як особа, що реалізує власний майновий інтерес. Покладення на одержувача аліментів обов`язку зі сплати судових витрат у спорах, що стосуються утримання дитини, суперечить суті аліментних зобов`язань та фактично призводить до зменшення обсягу матеріального забезпечення дитини. 
Узагальнені доводи інших учасників 
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Судовим наказом Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини
заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.
20 грудня 2023 року позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_9 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою ТОВ «РУМЕД-Т» від 11 грудня 2025 року ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12 травня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» від 12 грудня 2025 року ОСОБА_6 з 12 листопада 2025 року знаходиться під наглядом закладу з діагнозом «вагітність 19 тижнів».
З довідки про доходи виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 12 грудня 2025 року № 642/5638 вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України, за період з квітня 2023 року по травень 2025 року розмір його грошового забезпечення з урахуванням утриманих аліментів складає 2 294 351, 54 грн. Розмір стягнутих аліментів складає 684 378 грн. 
Згідно з довідкою про доходи, що видана військовою частиною НОМЕР_2 від 12 грудня 2025 року за № 1125, загальний розмір нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , за період серпня 2025 року по листопад 2025 року склав 190 804,02 грн. Аліменти за вказаний період не сплачувались.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У справі, що переглядається, встановлено, що аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі частини усіх доходів стягнуто з батька дитини – ОСОБА_2 судовим наказом, виданим 10.03.2021 року Очаківським районним судом Миколаївської області.
Зі змісту наказу слідує, що суд задовольнив заяву стягувачки ОСОБА_1 у розмірі заявленої нею частки – , не розглядаючи при цьому обґрунтованості заявлених нею вимог (а.с. 10).
За таких обставин слід виснувати, що процесуальним законодавством врегульовано скорочений порядок розгляду вимог про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, шляхом видачі особливої форми судового рішення – судового наказу (частина 1 статті 160, пункт 4 частини 1 статті 161 ЦПК України)
В такому разі обставини щодо матеріального і сімейного стану сторін судом не встановлюються і обґрунтованість заявлених стягувачкою вимог не перевіряється, внаслідок чого право боржника на оспорювання розміру аліментів, що з нього стягнуті за судовим наказом, у подальшому регулюється можливістю його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів без застосування процедури скасування судового наказу (пункт 7 статті 170 ЦПК України). 
За наведеного, твердження відповідачки ОСОБА_1 та її представника про безпідставність висновку суду про зміну матеріального та сімейного стану платника аліментів є неспроможними, оскільки при винесенні судового наказу про стягнення аліментів у розмірі частини доходів ОСОБА_2 його майновий та сімейний стан не досліджувались.
При вирішенні справи у порядку позовного провадження судом встановлено, що 20 грудня 2023 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 . З 12 травня 2025 року ОСОБА_9 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, станом на 12.12.2025 року ОСОБА_9 знаходилася під наглядом КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2» з діагнозом «вагітність 19 тижнів», а ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народився син ОСОБА_10 . Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та має відповідне грошове забезпечення, з якого стягуються аліменти.
У той же час відповідачка ОСОБА_1 підтверджень про свій майновий та сімейний стан не надала.
За такого, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини доходів за судовим наказом, здійснено без урахування його майнового та сімейного стану, зокрема перебування на його утриманні дружини ОСОБА_9 , доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_11 . 
Отже, обставини справи, які могли бути встановлені у випадку розгляду справи про стягнення аліментів на утримання сина у порядку позовного провадження, призвели б до встановлення обставин майнового та сімейного стану платника аліментів на час винесення судового рішення, які в порядку наказного провадження не встановлювалися. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів і задоволення позову, навівши, при цьому переконливі аргументи при мотивуванні своїх висновків.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють відповідні правовідносини, а тому ухвалив законне та необґрунтоване рішення, яке на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.
Щодо судових витрат
Неспроможними є і доводи апелянта ОСОБА_1 про безпідставне стягнення з неї судом першої інстанції судового збору у розмірі 1 211, 20 грн, що був сплачений позивачем при пред`явленні позову.
У своїх доводах апелянт посилається на те, що у правовідносинах, що виникли, вона виступає як законний представник прав дитини, тому стягнення з неї судових витрат призводить до зменшення обсягу матеріального забезпечення дитини.
Однак, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про удовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, відповідачі у справах про зменшення розміру аліментів від сплати судового збору не звільняються.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 судових витрат, які були понесені позивачем ОСОБА_2 при пред`явленні позову.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2026 року