Справа № 587/1943/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника – адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №62026170040003601 по обвинуваченню 

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Сквирського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, військовослужбовця за мобілізацією, одруженого, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого
1)вироком Сквирського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 
2)вироком Сквирського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 за №280 майора ОСОБА_7 призначено на посаду начальника штабу - заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2026 за №35 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник штабу - заступник командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майор ОСОБА_7 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_6 .
Під час проходження військової служби за мобілізацією старший солдат 
ОСОБА_6 відповідно до положень Військової присяги та вимог 
ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця , наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази , забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Однак, солдат ОСОБА_6 , являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вищезазначених вимог законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приблизно о 09 годині 00 хвилин 01.04.2026, перебуваючи в н.п. Стецьківка Сумського району Сумської області, під час доведення бойового наказу командира НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 омбр №25/3/1042дск від 01.04.2026 про висування, захід та закріплення на СП «ТАНЧІК» біля АДРЕСА_2 , який доведено начальником штабу-заступником командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майором ОСОБА_7 , в присутності свідків заступника командира 5 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , т.в.о начальника медичного пункту 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 та інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати наказ, посилаючись на стан здоров`я, що спростовується довідкою військово-лікарської комісії Позаштатного гарнізону ВЛК військової частини НОМЕР_4 № 2026-0311-1344-3467-0 від 11.03.2026, відповідно до якої у солдата ОСОБА_6 обмежень чи інших протипоказань щодо виконання посадових обов`язків та бойових завдань на момент огляду не має.
Відкрита відмова солдата ОСОБА_6 виконати бойовий наказ командира НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 омбр №25/3/1042дск від 01.04.2026, потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав в повному обсязі і пояснив, що він дійсно є військовослужбовцем за мобілізацією, проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . О 09 годині 00 хвилин 01.04.2026, перебуваючи в АДРЕСА_1 йому та ще одному військовослужбовцю майором ОСОБА_7 був доведений бойовий наказ, про висування, захід та закріплення на СП «ТАНЧІК» біля н.п. Андріївка Сумської області. Обвинувачений пояснив, що він побоювався за своє життя та здоров`я, бо виконання наказу було пов`язано з ризиком для життя, тому він відмовився виконувати наказ, пославшись на стан здоров`я, хоча стан здоров`я дозволяв йому виконати бойовий наказ.
Після роз`яснення положень статті 349 КПК України обвинувачений, повністю визнавши свою вину, погодився з кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення, вважав недоцільним дослідження інших доказів по справі. 
Учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, роз`яснено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд має з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Інші учасники судового провадження також вважали недоцільним дослідження інших доказів по справі, враховуючи позицію самого обвинуваченого, який повністю визнає свою вину, правильно розуміє суть обвинувачення, не оспорює обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого немає.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразилися в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В Постанові № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із подальшими змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, слід суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону й враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому задовільно характеризується, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини – свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, брав учать в бойових діях, є військовослужбовцем.
Враховуючи зазначені обставини суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст.71 КК України, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, будучи засудженим вироком Сквирського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, тобто вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним за ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково, у виді 1 місяця позбавлення волі, приєднати покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Сквирського районного суду Київської області від 29 березня 2024 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,  і остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 місяць.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили залишити – тримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 1 квітня 2026 року – моменту фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою – в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1