Справа № 214/3039/26
1-кп/214/855/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Світлогорське, Кобелянського району, Полтавської області, українець, громадянин України, не одружений, малолітніх дітей не має, офіційно працевлаштований в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», магазин №199, розташований за адресою: м. Херсон, просп. Незалежності, 49, на посаді ліфтера, раніше не судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, в тому числі по теперішній час. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації, яка продовжується кожні 90 діб відповідними Указами Президента України.
На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками ТЦК та СП стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення зсрф змінили місце проживання та, прибувши на територію Дніпропетровської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.
Відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку),а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Згідно наступних статей Сімейного кодексу України:
- пункту 4 статті 5: «Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування»;
- пункту 2 частини 1 статті 164 «ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти»;
- статті 165 «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років».
- частини 1 статті 166 «1. Особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо ї виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною».
Згідно пункту 1 статті 169 «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав».
Так військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_7 , 1990 р.н., зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду навідника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення.
З 31.12.2022 солдат ОСОБА_7 обліковувався у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 як такий, що зник безвісти під час бою біля АДРЕСА_3 .
Про факт зникнення військовослужбовця безвісти військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким своєю чергою було направлено відповідне сповіщення ОСОБА_4 .
Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, 27.01.2023 ОСОБА_4 подав до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що за адресою АДРЕСА_4 ,заяву, в якості батька солдата ОСОБА_7 про виплату йому грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_7 , при цьому умисно не повідомив посадових осіб військової частини про факт позбавлення його батьківських прав, достовірно знаючи, що зазначена обставина виключає можливість отримання ним таких виплат. Подавши зазначену заяву та підтвердивши власним підписом достовірність поданих відомостей, ОСОБА_4 умисно не повідомив посадових осіб військової частини про факт позбавлення його батьківських прав.
Унаслідок подання зазначеної заяви та введення в оману посадових осіб військової частини щодо наявності у нього законних підстав для отримання грошового забезпечення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2023 №61 було прийнято рішення про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_7 його батькам рівними частинами.
Згідно директиви Головнокомандувача Збройних Сил України військова частина НОМЕР_1 була ліквідована. Відповідно до підпункту 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ особи рядового, сержантського та старшинського складу, які вважаються безвісно відсутніми або в полоні, як заручники або інтерновані особи та виведені у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 звільнено від займаних посад і зараховано у списки командира військової частини НОМЕР_2 .
На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особову складу) від 20.11.2023 №179-РС, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.11.2023 №337 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із розформуванням військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.02.2024 №146, за відсутності іншої інформації, поновлено виплату грошового забезпечення належного безвісти зниклому солдату ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
Водночас, згідно із автобіографією солдата ОСОБА_7 від 22.12.2022, рішень Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.08.2005 №2-1448/05 та Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.04.2006 №2-1845/06 батьки солдата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_4 позбавлені батьківських прав.
В реєстраційних журналах Апеляційного суду Херсонської області відсутня будь-яка інформація щодо розгляду справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 .
Так ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.04.2006 він позбавлений батьківських прав відносно свого сина ОСОБА_9 , умисно не повідомивши про зазначені обставини при поданні заяви до військової частини НОМЕР_1 про призначення виплати грошового забезпечення, тим самим ввівв оману посадових осіб військової частини щодо наявності у нього права на отримання таких виплатз метою отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 та звернення їх на свою користь, діючи з корисливих мотивів реалізував свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном у вигляді грошових коштів, шляхом обману, за період з 13.03.2023 по 24.05.2024 отримав у вигляді переказів на відкритий на його ім`я банківський рахунок НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 1 029 352 гривень 81 копійка.
Після чого ОСОБА_4 , отримане ним грошове забезпечення та додаткову винагороду зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 , якими незаконно заволодів, використав на власний розсуд і розпорядився ними на власний розсуд.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , державі в особі військової частини НОМЕР_2 спричинено матеріальний збиток, який підтверджується банківськими виписками на суму 1 029 352 гривень 81 копійка, що у 679 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, та відповідно до примітки 3 ст.185 Кримінального Кодексу України є великим розміром.
Крім того, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинених дій, завідомо знаючи про злочинне походження грошових коштів, незаконно отриманих шляхом обману в період з 13.03.2023 по 24.05.2024, які набув у володіння від військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , як грошове забезпечення та додаткову винагороду зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 1 029 352 гривень 81 копійка та з корисливих мотивів, з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, та надання правомірного вигляду походженню грошових коштів,в період часу з 13.03.2023 до 08.09.2024 умисно вчинив фінансові операції та правочини на загальну суму 300 000 гривень за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 29.03.2023 о 08:34 год., уклав правочин з АТ КБ «ПриватБанк», а саме - Договір банківського вкладу (Депозит) №263056400945541780, перерахувавши суму вкладу в розмірі 100 000,00 грн., з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу.
Також, ОСОБА_4 01.09.2023 о 13:17:04 год., уклав правочин з АТ КБ «ПриватБанк», а саме - Договір банківського вкладу (Депозит) №263096400951855417, перерахувавши суму вкладу в розмірі 100 000,00 грн., з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу. 
Також, ОСОБА_4 03.10.2023 о 06:12:51 год., по раніше укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» договору, отримав зарахування процентів в сумі 168,33 грн., в якості виплат процентів по строковому договору Депозиту терміном на 3 місяці №SAMDNWFD0073482318901, отримавши дане зарахування на свою банківську карту, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_4 .
Також, ОСОБА_4 03.10.2023 о 06:12:51 год., по раніше укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» договору, отримав повернення по договору Депозиту терміном на 3 місяці №SAMDNWFD0073482318901 в сумі 101773,96 грн., отримавши дане зарахування на свою банківську карту, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_4 .
Також, ОСОБА_4 03.10.2023 о 13:00:57 год., уклав правочин з АТ КБ «ПриватБанк», а саме - Договір банківського вкладу (Депозит) №263066400953452796, перерахувавши суму вкладу в розмірі 100 000,00 грн. зі своєї банківської карти, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_4 , з можливістю виплати нарахованих процентів та поповнення вкладу. 
Також, ОСОБА_4 08.09.2024 о 05:21:13 год., по раніше укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» договору, отримав зарахування процентів в сумі 982,67 грн., в якості виплат процентів по строковому договору Депозиту терміном на 4 місяці №SAMDNWFD0073594782101, отримавши дане зарахування на свою банківську карту, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_5 .
Також, ОСОБА_4 08.09.2024 о 05:21:14 год., по раніше укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» договору,отримав повернення по договору Депозиту терміном на 4 місяці №SAMDNWFD0073482318901 в сумі 110894,74 грн., отримавши дане зарахування на свою банківську карту, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк»№ НОМЕР_5 .
Таким чином, загальна сума незаконно отриманого прибутку, шляхом використання грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів в якості відсотків за вищевказаними правочинами у сумі складає 13 819,70 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 незаконно набувши у володіння грошові кошти в сумі 1 029 352 гривень 81 копійка, використав з них 300 000 гривень шляхом здійснення фінансових операцій та укладання правочинів, отримавши прибуток в якості відсотків за вищевказаними правочинами у сумі 13 819,70 грн.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані:
за ч. 4 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах;
за ч.1 ст.209 КК України, як набуття, володіння, використання майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
23.03.2026 року між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні  ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами угоди сторони повністю погодились з формулюванням фактичних обставин вказаних кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією  за ч.4 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах; за ч.1 ст.209 КК України - набуття, володіння, використання майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
Обвинувачений повністю визнає свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях і зобов`язується беззастережно визнати свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні під час судового розгляду, а також в повному обсязі визнати пред`явлений цивільний позов. 
Сторони дійшли згоди, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.
Враховуючи положення ст.77 КК України, п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.08.2018 року у справі №183/163/14-к, про те, що при застосуванні положень ст.75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілої сторони Військової частини НОМЕР_2 про стягнення матеріальної шкоди обвинувачений ОСОБА_4 визнає в повному обсязі.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Беззастережно визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, також визнав цивільний позов. Проти затвердження угоди він не заперечує. 
В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений, його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.
Представник потерпілого в підготовчому судовому засіданні підтримав надану письмову згоду на затвердження угоди, також просив задовольнити цивільний позов, оскільки майнові збитки обвинуваченим не відшкодовані.
Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст.209 КК України, які на підставі ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами. Свою винуватість у вчиненні злочинів в суді обвинувачений визнав беззастережно та щиро розкаявся.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.
Суд перевірив угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, підстав для відмови в їх затверджені не встановлено.
Сторонами угоди узгоджена міра покарання із врахуванням наявності обставини, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.
Суд враховує, щире каяття ОСОБА_4 , конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає можливим призначити йому узгоджену міру покарання за ч.4 ст.190 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. 
Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, за участю його захисника, та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
У кримінальному провадженні представником потерпілого Військової частини НОМЕР_2 подано цивільний позов до ОСОБА_4 , в якій він просить стягнути з ОСОБА_4 на користь Військової частини НОМЕР_2 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 1 029 352, 81 грн. 
Згідно норми ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 
До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Порядок відшкодування шкоди визначений ЦК України, відповідно до норми частини першої ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У зв`язку із тим, що судом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, сума завданої майнової шкоди визнана обвинуваченим, спору щодо її розміру немає, цивільний позов підлягає задоволенню.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 314-316, 368, 373-374, 376, 468-475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.03.2026 року між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні  ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст.209 КК України та призначити йому узгоджене покарання:
за ч.4 ст.190 КК України у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі; 
за ч.1 ст.209 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна. 
На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями або займатися фінансовою діяльністю строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди , завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням суму в розмірі 1 029 352 ( один мільйон двадцять дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 81 коп.
Процесуальні витрати відсутні.
Речовий доказ, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, а саме оптичний носій з матеріалами тимчасового доступу - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення лише у випадках, передбачених ст.ст. 394, 473 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.
Суддя