КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
м. ОДЕСИ
______________________________

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/42700/25
Провадження № 1-кп/947/638/26

11.06.2026 року

місто Одеса

1.ВСТУПНА ЧАСТИНА 

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді    - ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з    - ОСОБА_2 , 
за участю: 
прокурорів     - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого   - ОСОБА_5 ,
захисника     - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025160000000907 від 28.08.2025 року у відношенні: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осичка, Савранського району, Одеської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

2.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

2.1 Історія кримінального провадження. 

12.11.2025 року з Одеської окружної прокуратури до Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025160000000907 від 28.08.2025 року у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2025 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 03.12.2025 року призначено судовий розгляд та розпочато слухання справи по суті.
11.06.2026 року Київський районним судом м. Одеси здійснено розгляд по суті кримінального провадження відносноОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

2.2 Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

У невстановлений час та місці у ОСОБА_5 виник прямий умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на працівників сервісних центрів МВС України, які відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з метою сприяння успішному складанню теоретичних та практичних іспитів для отримання посвідчення водія.
Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку серпня 2025 року, перебуваючи в межах міста Одеси, більш точне місце, дату та час встановити не надалось можливим, під час спілкування з ОСОБА_7 через месенджер «WhatsApp», ОСОБА_5 повідомив останній про можливість здійснення ним впливу на працівників сервісних центрів МВС України щодо сприяння успішному складанню нею теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В» за надання йому грошових коштів у сумі 2 000 доларів США.
У подальшому ОСОБА_7 , вважаючи, що ОСОБА_5 має можливість здійснити такий вплив на працівників сервісних центрів МВС України, погодилась на його пропозицію.
Надалі, у середині серпня 2025 року, перебуваючи в межах міста Одеси, більш точні дату, час та місце не встановлено, ОСОБА_5 під час телефонної розмови з ОСОБА_7 підтвердив раніше досягнуті домовленості щодо передачі йому грошових коштів у сумі 2 000 доларів США за здійснення впливу на працівників сервісних центрів МВС України з метою сприяння успішному складанню нею теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В».
Після цього ОСОБА_7 звернулася до правоохоронних органів та надалі діяла під їх контролем.
15 вересня 2025 року приблизно о 14 годині 45 хвилин, перебуваючи неподалік будинку № 87 по вул. Болгарській у місті Одесі, під час зустрічі з ОСОБА_7 . ОСОБА_5 , діючи умисно та з корисливих мотивів, повідомив останній, що для вирішення питання щодо успішного складання теоретичного та практичного іспитів необхідно передати йому 2 000 доларів США, з яких 1 300 доларів США призначались за сприяння у складанні теоретичного іспиту та 700 доларів США - практичного іспиту.
Виконуючи вказівки ОСОБА_5 , 16 вересня 2025 року ОСОБА_7 зареєструвалася в електронній черзі Головного сервісного центру МВС України для складання теоретичного іспиту на 12 годину 00 хвилин 18 вересня 2025 року у Територіальному сервісному центрі МВС України № 4845 за адресою: м. Новий Буг, вул. Площа Свободи, 1.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 17 вересня 2025 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, перебуваючи біля аптеки «FARMACIA», розташованої по вул. 1-а Лінія у місті Одесі, неподалік житлового комплексу «Дмитріївський», ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою одержання неправомірної вигоди для себе, одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 2 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 17.09.2025 становило 82 350 гривень, за здійснення впливу на працівників Територіального сервісного центру МВС України № 4845, розташованого за адресою: м. Новий Буг, вул. Площа Свободи, 1, з метою прийняття ними рішення щодо успішного складання ОСОБА_7 теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В».

2.3Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена.

За таких обставин, ОСОБА_5 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.369-3 КК України, за кваліфікуючими ознаками - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

2.4Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті та підтримана прокурором під час судового розгляду. Прокурор вважав, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, повністю доведена сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. На обґрунтування висунутих обвинувачень прокурор посилався на те, що на початку серпня 2025 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 про можливість здійснення впливу на працівників сервісних центрів МВС України з метою сприяння успішному складанню нею теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В» за неправомірну вигоду у сумі 2 000 доларів США. На думку сторони обвинувачення, у подальшому ОСОБА_5 підтвердив досягнуті домовленості щодо передачі йому зазначених коштів за здійснення впливу на працівників сервісних центрів МВС України, а 15.09.2025 року під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 повідомив про необхідність передачі йому 2 000 доларів США, з яких 1 300 доларів США мали бути сплачені за сприяння у складанні теоретичного іспиту, а 700 доларів США - практичного іспиту. Прокурор зазначив, що 17.09.2025 року ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 2 000 доларів США як неправомірну вигоду за вплив на працівників Територіального сервісного центру МВС України № 4845 з метою прийняття ними рішення щодо успішного складання останньою теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В». На підтвердження винуватості ОСОБА_5 прокурор посилався на показання свідка ОСОБА_7 , матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, протоколи слідчих дій, результати контролю за вчиненням злочину, матеріали щодо передачі грошових коштів, а також інші письмові докази, досліджені під час судового розгляду. Прокурор вказував, що наведені докази у своїй сукупності підтверджують факт одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.
Щодо призначення покарання прокурор зазначив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Як обставину, що пом`якшує покарання, прокурор врахував щире каяття обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, на думку сторони обвинувачення, не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та вимог ст.ст. 50, 65 КК України прокурор просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також вирішити питання щодо речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

2.5Правова позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав частково. ОСОБА_5 не заперечував фактичних обставин, пов`язаних із його спілкуванням із ОСОБА_7 , обговоренням питання щодо сприяння останній у складанні теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В», а також факту одержання від неї грошових коштів. Разом із тим обвинувачений зазначив, що не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки, як вимагання неправомірної вигоди. ОСОБА_5 пояснив, що не висловлював ОСОБА_7 погроз, не створював для неї умов, за яких вона була б змушена передати йому кошти для запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав чи законних інтересів, та не перешкоджав їй у можливості самостійно складати іспити в установленому законом порядку. За словами обвинуваченого, його дії полягали у пропозиції ОСОБА_7 надати сприяння у вирішенні питання щодо складання іспитів за грошову винагороду. При цьому він стверджував, що ОСОБА_7 могла у будь-який момент відмовитися від такої пропозиції та самостійно проходити встановлену процедуру складання іспитів у сервісному центрі МВС України. ОСОБА_5 також зазначив, що ОСОБА_7 була зацікавлена у вирішенні питання щодо складання іспитів поза звичайною процедурою, а тому, на його думку, передача коштів не була наслідком вимагання з його боку. Обвинувачений визнав, що його поведінка була неправомірною, розкаявся у вчиненому та просив суд врахувати, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також фактично не отримав реального доходу, оскільки був затриманий одразу після передачі грошових коштів, які, за твердженням сторони захисту, були імітаційними засобами. З урахуванням викладеного ОСОБА_5 просив суд перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 369-2 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України, оскільки, на його переконання, у його діях відсутня ознака вимагання неправомірної вигоди.
Сторона захисту не заперечувала фактичних обставин кримінального провадження та визнала доведеним факт одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди за обіцянку здійснення впливу на працівників сервісних центрів МВС України. Водночас захисник та обвинувачений категорично не погодилися з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 369-2 КК України, вважаючи, що стороною обвинувачення не доведено наявність у його діях такої кваліфікуючої ознаки, як вимагання неправомірної вигоди.
На обґрунтування своєї позиції сторона захисту зазначала, що відповідно до примітки до ст. 354 КК України та правових висновків Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 09 липня 2024 року у справі №464/233/22, для встановлення вимагання неправомірної вигоди необхідною є наявність погроз завдання шкоди правам чи законним інтересам особи або створення таких умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання негативним наслідкам для себе.
На думку захисту, жодних доказів того, що ОСОБА_5 погрожував ОСОБА_7 , примушував її до передачі коштів або створював обставини, за яких вона була б позбавлена можливості складати іспити у встановленому законом порядку, стороною обвинувачення не надано.
Захисник звертав увагу суду на те, що сама ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні підтвердила відсутність будь-якого примусу чи вимагання з боку обвинуваченого, зазначивши, що мала можливість відмовитися від його пропозиції та самостійно складати відповідні іспити. Крім того, свідок повідомила, що була зацікавлена у сприянні з боку ОСОБА_5 щодо вирішення питання складання іспитів.
Сторона захисту також посилалася на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі №404/8115/20, відповідно до яких зацікавленість особи в отриманні незаконної переваги або в обході встановленої законом процедури сама по собі виключає наявність вимагання неправомірної вигоди.
На переконання захисту, встановлені судом фактичні обставини свідчать про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, без кваліфікуючої ознаки вимагання.
Щодо призначення покарання сторона захисту просила врахувати, що ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується, визнав фактичні обставини вчиненого, сприяв встановленню істини у справі та щиро розкаявся у вчиненому.
Захисник вважав, що у разі перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 369-2 КК України достатнім та справедливим покаранням буде штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією зазначеної норми кримінального закону.
Крім того, сторона захисту просила повернути ОСОБА_5 вилучений під час досудового розслідування мобільний телефон, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для його спеціальної конфіскації, оскільки обвинувальний акт не містить посилань на використання зазначеного майна як засобу або знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

2.6 Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

При ухваленні цього вироку суд виходить з того, що відповідно до ст. 62 Конституції України, кожна особа, до моменту ухвалення обвинувального вироку, вважається невинуватою у вчиненні злочину. Це є основоположним принципом правової держави, що забезпечує права людини на захист і справедливе судочинство. Кожен обвинувачений має право на презумпцію невинуватості, що передбачає, що саме обвинувачення має довести вину особи. Важливим є те, що особа не зобов`язана доводити свою невинуватість, адже обов`язок доведення вини лежить на стороні обвинувачення. Тільки тоді, коли винуватість особи буде доведена поза розумним сумнівом, може бути ухвалений обвинувальний вирок, що відповідає вимогам справедливості та законності.
Такий підхід до кримінального судочинства є важливим, оскільки він гарантує кожній людині рівність перед законом та захист від необґрунтованих звинувачень. Суд, у свою чергу, повинен не лише оцінювати докази, але й застосовувати принципи справедливості, розглядаючи кожен доказ з огляду на його належність та допустимість, а також переконливість і взаємозв`язок з іншими доказами.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Важливою складовою процесуального права є те, як суд оцінює надані докази. суд не обмежується лише формальним розглядом окремих доказів, а здійснює їх оцінку в сукупності. Це означає, що жоден доказ не має бути розглянутий ізольовано, і їх зв`язок між собою має допомогти суду сформувати об`єктивну картину подій. Кожен доказ має бути перевірений на предмет його відповідності вимогам закону та його здатності підтвердити певні обставини справи.
Цей підхід дозволяє забезпечити об`єктивність судового розгляду та гарантує, що винність обвинувачених буде доведена у відповідності до вимог законодавства, а їхні права на справедливий судовий процес будуть належно захищені.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , показання свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, проаналізувавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, не знайшла свого повного підтвердження під час судового розгляду.
З огляду на викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 підлягають перекваліфікації з ч. 3 ст. 369-2 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, що підтверджується нижченаведеними належними, допустимими та достовірними доказами, дослідженими судом у їх сукупності, а саме:
-Показаннями, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , яка повідомила суду, що на початку серпня 2025 року мала намір скласти теоретичний та практичний іспити для отримання посвідчення водія, однак тривалий час не могла записатися на складання іспиту через електронну систему запису. Зі слів свідка, під час перебування біля сервісного центру МВС до неї підійшла незнайома дівчина, яка повідомила про наявність особи, здатної допомогти у вирішенні питання щодо запису на іспит та його складання. Після цього свідку було надано номер телефону ОСОБА_5 , з яким вона самостійно зв`язалася. ОСОБА_7 повідомила, що під час телефонного спілкування та подальших особистих зустрічей ОСОБА_5 запропонував допомогу у вирішенні питання щодо складання теоретичного та практичного іспитів за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США. Свідок зазначила, що після спілкування із ОСОБА_5 звернулася до правоохоронних органів та надалі діяла під їх контролем. Під час допиту ОСОБА_7 підтвердила, що зустрічалася із ОСОБА_5 двічі, зокрема на вул. Болгарській у місті Одесі та під час передачі грошових коштів. Під час першої зустрічі ОСОБА_5 озвучив суму грошової винагороди та повідомив, що оплата може здійснюватися частинами. Свідок пояснила, що ОСОБА_5 повідомив їй про необхідність проходження процедури складання іспитів у сервісному центрі МВС, а також надав вказівки щодо подальших дій, пов`язаних із записом на іспит та поданням документів. Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що їй було відомо, що грошові кошти передаються за сприяння у записі на іспит, успішному складанні теоретичного та практичного іспитів і подальшому отриманні посвідчення водія. Разом із тим свідок під час допиту підтвердила, що саме вона першою зателефонувала ОСОБА_5 після отримання його контактних даних. Також вона пояснила, що тривалий час не могла самостійно записатися на складання іспиту та була зацікавлена у вирішенні цього питання. ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_5 озвучив вартість своїх послуг та запропонував варіант передачі коштів частинами. При цьому свідок не повідомляла про наявність будь-яких погроз з боку ОСОБА_5 або про позбавлення її можливості самостійно складати відповідні іспити у встановленому законом порядку. Також свідок зазначила, що їй не було відомо місце роботи ОСОБА_5 , а всі домовленості між ними стосувалися питання сприяння у складанні іспитів та отриманні посвідчення водія.;
-Заявою ОСОБА_7 від 28.08.2025 року, згідно якої остання надає слідчому у кримінальному провадженні добровільну згоду на участь у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених статтями 260, 269 КПК України у цьому кримінальному провадженні.;
-Протоколом огляду та вручення грошових коштів від 17.09.2026 року з ілюстрованою фото - таблицею, відповідно до якого старшим оперуповноваженим Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на підставі доручення прокурора та постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту у кримінальному провадженні №12025160000000907 від 28.08.2025 року, у присутності понятих та за участю ОСОБА_7 , у службовому кабінеті №15 Одеського управління ДВБ НП України проведено огляд несправжніх (імітаційних) грошових коштів. У ході проведення зазначеної слідчої дії було оглянуто несправжні (імітаційні) грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які складалися з 20 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна з однаковим серійним номером КВ14859854М. Після проведення огляду вказані імітаційні грошові кошти були вручені ОСОБА_7 для подальшого використання під час проведення заходів контролю за вчиненням злочину та отримання фактичних даних щодо протиправної діяльності особи, стосовно якої здійснювалося документування кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК України. Зазначений протокол містить відомості про кількість, номінал та індивідуальні ознаки переданих імітаційних грошових коштів, а також підтверджує їх попередній огляд, вручення ОСОБА_7 ;
-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.09.2025 року, відповідно до якого, в порядку ст.208 КПК України затримано громадянина ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Під час особистого обшуку ОСОБА_5 виявлено та влучено наступне майно: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», темно-синього кольору, який упаковано в сейф-пакет НПУ PSP 1105643, імітаційні грошові кошти у сумі 2000 доларів США, а саме: 20 (двадцять) купюр номіналом 100 доларів США кожна з однаковими серійним номером КВ 14859854 М на кожній купюрі, копія запису 1039 ТСЦ МВС № 4845 м. Новий Буг, пул. Площа Свободи, 1 на ОСОБА_7 на 1 аркуші та копія паспорту ОСОБА_7 на 2 аркушах, які упаковано в сейф - пакет НУП № PSP 2302274.;
-Заявою ОСОБА_7 від 18.09.2025 року, відповідно до якої остання добровільно надає слідчому належний їй мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro»;
-Протоколом огляду від 18.09.2025 року з ілюстрованою фото - таблицею, відповідно до якогопроведено огляд мобільного телефону марки «iPhone 14 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-карткою № НОМЕР_3 , добровільно наданого для огляду в межах кримінального провадження №12025160000000907. У ході огляду встановлено технічні характеристики мобільного пристрою, його IMEI-коди, номер мобільного телефону та інші ідентифікуючі ознаки, що відображені у фототаблиці до протоколу. Крім того, під час огляду виявлено та зафіксовано відомості, які містилися у мобільному телефоні, зокрема інформацію щодо користування месенджером «Telegram», де встановлено профіль користувача « ОСОБА_8 » із номером телефону НОМЕР_3 , а також листування та контакт із користувачем « ОСОБА_9 ». Зі змісту зафіксованого листування вбачається обмін повідомленнями між зазначеними абонентами щодо надсилання копій документів, узгодження часу телефонного дзвінка та особистої зустрічі. Також у листуванні міститься інформація про направлення геолокації житлового комплексу « Дмитріївський » у місті Одесі як місця майбутньої зустрічі. Окрім цього, під час огляду зафіксовано наявність вхідних та вихідних телефонних з`єднань між користувачем мобільного телефону та контактом « ОСОБА_9 », що підтверджує факт їхнього спілкування у період подій, які є предметом даного кримінального провадження. Результати огляду були оформлені відповідним протоколом та фототаблицею, які містять відображення виявленої інформації, а також відомості про технічні характеристики мобільного телефону та зміст виявлених контактів і повідомлень.;
-Заявою ОСОБА_7 від 18.09.2025 року, відповідно до якої остання отримала від слідчого належний їй мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro»;
-Протоколом огляду речей та документів від 06.10.2025 року з ілюстрованою фото - таблицею, відповідно до якогопроведено огляд речей та документів, вилучених 17.09.2025 року під час особистого обшуку ОСОБА_5 у межах кримінального провадження №12025160000000907. Під час проведення огляду встановлено, що об`єктом дослідження був спеціальний пакет НПУ PSP 2302274, цілісність якого на момент огляду не була порушена та видимих пошкоджень не виявлено. Після розкриття пакета в його середині виявлено та оглянуто: імітаційні грошові кошти у сумі 2000 доларів США, а саме 20 купюр номіналом по 100 доларів США кожна з однаковим серійним номером КВ14859854М; копію запису №1039 до Територіального сервісного центру МВС України №4845, розташованого у м. Новий Буг Миколаївської області, на ім`я ОСОБА_7 щодо складання теоретичного іспиту 18.09.2025 року о 12 годині 00 хвилин; копію паспорта громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про виявлені речі та документи були зафіксовані у фототаблиці, яка долучена до протоколу як його невід`ємна частина. Після завершення огляду зазначені предмети та документи були повторно упаковані до спеціального пакета WAR 2053730.;
-Протокол виготовлення (утворення) несправжніх (імітаційних) грошових коштів від 17.09.2025 року, відповідно до якого проведено ідентифікацію несправжніх (імітаційних) грошових коштів. У ході проведення зазначеної процесуальної дії встановлено, що для використання під час проведення контролю за вчиненням злочину виготовлено несправжні (імітаційні) грошові кошти у сумі 2000 доларів США, які складалися з 20 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна з однаковим серійним номером КВ14859854М. У протоколі зазначено, що вказані імітаційні грошові кошти виготовлені Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та призначені для використання під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інших осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, зазначений протокол підтверджує походження, кількість, номінал та індивідуальні ознаки імітаційних грошових коштів, які в подальшому були використані правоохоронними органами під час проведення контролю за вчиненням злочину та передані ОСОБА_7 для документування протиправної діяльності обвинуваченого.;
-Протоколом про результати контролю за вчинення злочину від 18.09.2025 року , відповідно до якого задокументовано обставини одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення працівниками сервісних центрів МВС України. Зі змісту протоколу вбачається, що 15.09.2025 року в період часу з 13 год. 37 хв. до 13 год. 45 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Болгарська, 87-А, біля житлового комплексу «Кадорр 22 Перлина», відбулася зустріч між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час якої ОСОБА_5 повідомив останній, що за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США може бути здійснений вплив на посадових та службових осіб сервісних центрів МВС України щодо успішного складання нею теоретичного та практичного іспитів з метою отримання посвідчення водія. Крім того, протокол містить відомості про те, що 17.09.2025 року у приміщенні Одеського управління ДВБ НП України було проведено ідентифікацію несправжніх (імітаційних) грошових коштів у сумі 2000 доларів США, які складалися з 20 банкнот номіналом по 100 доларів США кожна з однаковим серійним номером КВ14859854М, що були підготовлені для проведення спеціального слідчого експерименту. Також у протоколі зафіксовано, що 17.09.2025 року в період часу з 11 год. 20 хв. до 11 год. 40 хв. зазначені імітаційні грошові кошти були оглянуті та вручені ОСОБА_7 для подальшого використання під час проведення контролю за вчиненням злочину. У подальшому 17.09.2025 року в період часу з 12 год. 29 хв. до 12 год. 31 хв. біля аптеки «Farmacia», розташованої поряд із житловим комплексом «Дмитріївський» у місті Одесі, відбулася зустріч між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час якої остання передала ОСОБА_5 раніше вручені їй імітаційні грошові кошти у сумі 2000 доларів США за сприяння у впливі на працівників сервісних центрів МВС України щодо успішного складання теоретичного та практичного іспитів та отримання посвідчення водія. Зазначений протокол містить узагальнені результати проведеного контролю за вчиненням злочину та підтверджує обставини домовленостей між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , підготовки і передачі імітаційних грошових коштів, а також їх подальшого одержання ОСОБА_5 у межах проведення спеціального слідчого експерименту.;
-Протоколом про проведення аудіо, відео контролю за особою від 07.10.2025 року з додатками у вигляді електронних носіїв інформації, відповідно до якого зафіксовано спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо організації успішного складання останньою теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія поза встановленою законом процедурою. Із змісту протоколу вбачається, що 15.09.2025 року о 13 год. 37 хв. біля житлового комплексу «Кадорр 22 Перлина» за адресою: м. Одеса, вул. Болгарська, 87-А відбулася зустріч між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час якої ОСОБА_5 повідомив останній, що за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США може бути забезпечено позитивне вирішення питання щодо складання теоретичного та практичного іспитів у сервісних центрах МВС України. Під час зазначеної розмови ОСОБА_5 пояснив порядок реалізації домовленостей, повідомив, що теоретичний іспит планується складати на території Миколаївської області, а практичний іспит - в іншому сервісному центрі, зазначив вартість послуг у сумі 2000 доларів США, з яких 1300 доларів США стосувалися теоретичного іспиту та 700 доларів США практичного. Також він повідомив ОСОБА_7 про необхідність передати йому копії паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, а після отримання талона на складання іспиту надати відповідну інформацію для подальшої організації процесу. Крім того, протоколом зафіксовано телефонну розмову між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час якої останній було надано вказівки щодо отримання талона на складання теоретичного іспиту у сервісному центрі МВС у м. Новий Буг Миколаївської області, а також повторно наголошено на необхідності надання копій документів та підтримання зв`язку для координації подальших дій. Також із матеріалів аудіо-, відеоконтролю вбачається, що 17.09.2025 року о 12 год. 29 хв. біля аптеки «Farmacia», розташованої поруч із ЖК «Дмитріївський» за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 5-А, відбулася зустріч між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , під час якої остання передала ОСОБА_5 документи та грошові кошти у сумі 2000 доларів США. У ході розмови ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_7 , що її прибуття до сервісного центру вже очікують, повідомив, що необхідні питання будуть вирішені без її додаткового втручання, та надав вказівки щодо подальших дій під час прибуття до місця складання іспиту. Зміст зафіксованих розмов свідчить про те, що ОСОБА_5 погодився одержати від ОСОБА_7 неправомірну вигоду для себе за здійснення впливу на посадових осіб сервісних центрів МВС України з метою забезпечення позитивного результату складання теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія, а також особисто координував порядок реалізації вказаних домовленостей, визначав суму неправомірної вигоди, порядок її передачі та подальший механізм отримання бажаного результату.

2.7 Мотиви зміни обвинувачення судом та узагальнені висновки.

Однією з основоположних засад кримінального провадження в Україні є презумпція невинуватості, яка встановлена на конституційному та законодавчому рівні.
Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду."
Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, де визначено, що: "Особу вважають невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддано кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду."
Більше того, згідно з частиною другою статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а тягар доказування покладається виключно на сторону обвинувачення. 
Відповідно до статті 91 КПК України, сторона обвинувачення повинна довести сукупність усіх обставин, зокрема: наявність події кримінального правопорушення; винність особи у його вчиненні; форму вини, мотив і мету; обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Крім того, стаття 92 КПК України встановлює, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, покладається на прокурора, який має право самостійно обирати засоби доказування, проте це право не може підміняти собою обов`язок доведення вини поза розумним сумнівом.
У цьому контексті, суд, здійснюючи оцінку доказів відповідно до статті 94 КПК України, повинен враховувати не лише допустимість і належність кожного доказу, а й достовірність, логічність, взаємозв`язок між доказами, їхню переконливість, та обов`язково - відсутність сумнівів у винуватості особи. При наявності розумного сумніву, який не може бути усунений, вирок повинен бути виправдувальним.
Так, відповідно до частини третьої статті 94 КПК України: "Жоден доказ не має наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого."
Ця норма безпосередньо імплементує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6), практику Європейського суду з прав людини, а також є втіленням міжнародно визнаних стандартів справедливого судового розгляду.
Таким чином, суд не має права визнавати особу винною на підставі припущень, недоведених обставин або неперевірених гіпотез сторони обвинувачення. Вирок має ґрунтуватися лише на достовірних, належних і допустимих доказах, оцінених у сукупності, які формують переконання суду про винуватість обвинуваченої поза межами розумного сумніву.
У зв`язку з наведеним, при вирішенні питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, суд виходив із вимог Конституції України, статей 17, 91-94 КПК України, що встановлюють чіткі процесуальні гарантії для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, а також з положень, які регламентують обов`язок суду захищати особу від безпідставного засудження.
У контексті розгляду справи суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, зокрема у рішеннях "Барберо проти Італії" (2006), "Карпюк проти Польщі" (2007), "Нечипорук і Йонкало проти України" (2011), визначено, що кримінальне судочинство має ґрунтуватися на дотриманні принципів належної доказової бази, рівності сторін і переваги аргументів, підтверджених перевіреними доказами, а не припущеннями. 
Разом із тим, вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 , суд виходить із того, що сам факт одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, не заперечується ані стороною захисту, ані самим обвинуваченим, та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Спірним питанням у даному кримінальному провадженні є виключно наявність у діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.3 ст.369-2 КК України, а саме вимагання неправомірної вигоди.
Відповідно до пред`явленого обвинувачення орган досудового розслідування та прокурор стверджують, що ОСОБА_5 не лише одержав неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення посадовими особами сервісних центрів МВС України, а й поєднав такі дії з вимаганням неправомірної вигоди.
Проте, перевіряючи зазначені доводи сторони обвинувачення на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обставини, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_5 ознак вимагання неправомірної вигоди у розумінні кримінального закону, свого належного та достатнього підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до примітки до ст.354 КК України вимаганням неправомірної вигоди визнається вимога щодо надання такої вигоди з погрозою вчинення дій чи бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади або службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав та законних інтересів.
Суд зазначає, що дослідженими під час судового розгляду доказами повністю підтверджується факт досягнення домовленостей між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо передачі останньою грошових коштів за здійснення впливу на прийняття рішень посадовими та службовими особами сервісних центрів МВС України стосовно успішного складання теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія.
Вказані обставини підтверджуються показаннями самої ОСОБА_7 , яка під час допиту в судовому засіданні повідомила про обговорення із ОСОБА_5 можливості вирішення питання щодо складання іспитів поза встановленою законом процедурою за грошову винагороду у розмірі 2000 доларів США, а також підтвердила факт подальшої передачі йому документів та грошових коштів.
Аналогічні відомості містяться у протоколі про проведення аудіо-, відеоконтролю за особою від 07.10.2025 року, з якого вбачається, що під час зустрічей та телефонних розмов ОСОБА_5 повідомляв ОСОБА_7 про можливість впливу на посадових осіб сервісних центрів МВС України, визначав розмір неправомірної вигоди, порядок її передачі та механізм подальшого отримання посвідчення водія.
Крім того, зазначені обставини узгоджуються з даними протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 18.09.2025 року, протоколу огляду та вручення грошових коштів від 17.09.2025 року, протоколу виготовлення (утворення) несправжніх (імітаційних) грошових коштів від 17.09.2025 року, а також іншими письмовими доказами, дослідженими судом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення належними, допустимими та достовірними доказами доведено факт домовленостей між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо передачі неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішень посадовими особами сервісних центрів МВС України, а відтак наявність у діях обвинуваченого ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.369-2 КК України, у цій частині не викликає у суду обґрунтованих сумнівів.
Досліджуючи питання наявності у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди, суд виходить з того, що відповідно до примітки до ст. 354 КК України вимагання неправомірної вигоди передбачає наявність вимоги про надання такої вигоди, поєднаної з погрозою вчинення дій чи бездіяльності з використанням свого становища, повноважень або влади, які можуть завдати шкоди правам чи законним інтересам особи, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання негативним наслідкам для себе.
Разом із тим, аналіз зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів не свідчить про наявність будь-яких обставин, які б підтверджували застосування ОСОБА_5 погроз, примусу чи психологічного тиску щодо ОСОБА_7 з метою отримання від неї грошових коштів.
Так, із показань свідка ОСОБА_7 , наданих безпосередньо в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_5 пропонував допомогу у вирішенні питання щодо складання теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія, визначив вартість такої допомоги та порядок передачі коштів, однак будь-яких погроз на її адресу не висловлював, передачу коштів не вимагав та не ставив її у становище, за якого вона була б змушена погодитися на його умови.
Більше того, під час допиту свідок прямо зазначила, що мала можливість відмовитися від запропонованої ОСОБА_5 схеми та складати іспити самостійно у встановленому законом порядку. Також свідок підтвердила відсутність будь-яких обставин, які б позбавляли її свободи вибору або створювали ризик порушення її законних прав та інтересів у разі відмови від передачі грошових коштів.
Аналогічні висновки випливають із досліджених судом матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема протоколу про проведення аудіо-, відеоконтролю за особою від 07.10.2025 року та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 18.09.2025 року. Із зафіксованих розмов убачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відбувалося обговорення умов можливої співпраці, вартості послуг, порядку передачі документів та коштів, однак відсутні будь-які висловлювання, які могли б свідчити про погрозу завдання шкоди правам чи законним інтересам ОСОБА_7 у випадку відмови від передачі неправомірної вигоди.
Навпаки, зміст зазначених розмов свідчить про добровільний характер спілкування сторін, погодження ними умов домовленостей та зацікавленість ОСОБА_7 у досягненні бажаного результату шляхом отримання посвідчення водія поза встановленою законом процедурою.
Таким чином, жоден із досліджених судом доказів окремо або в їх сукупності не підтверджує, що ОСОБА_5 вимагав у ОСОБА_7 неправомірну вигоду шляхом висунення будь-яких погроз, створення перешкод у реалізації її прав чи умисного створення умов, за яких остання була б вимушена передати грошові кошти для запобігання негативним наслідкам для себе.
За таких обставин суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди, яка є обов`язковою для кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Так, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу намагалася записатися на складання теоретичного іспиту через електронну систему запису сервісних центрів МВС України, однак не могла отримати відповідний талон. Саме з метою вирішення зазначеного питання вона погодилася на пропозицію щодо сприяння у складанні іспитів та отриманні посвідчення водія.
Із показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що після отримання контактних даних ОСОБА_5 саме вона першою зв`язалася з ним для обговорення можливості вирішення питання щодо складання іспитів. Під час допиту свідок підтвердила, що була зацікавлена в отриманні допомоги з боку ОСОБА_5 та добровільно підтримувала подальше спілкування з ним.
Зі змісту протоколу про проведення аудіо-, відеоконтролю за особою від 07.10.2025 року також убачається, що під час розмов із ОСОБА_5 . ОСОБА_7 обговорювала порядок отримання талону, проходження іспитів, передачі необхідних документів та інші організаційні питання, пов`язані з реалізацією домовленостей між ними.
Суд звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 нав`язував ОСОБА_7 свої послуги або схиляв її до участі у протиправній схемі всупереч її волі. Навпаки, досліджені докази свідчать про наявність у ОСОБА_7 власної зацікавленості в отриманні позитивного результату без проходження передбаченої законом процедури складання теоретичного та практичного іспитів.
При цьому суд враховує, що бажання особи отримати певний результат шляхом обходу встановленої законом процедури саме по собі не свідчить про наявність вимагання неправомірної вигоди з боку іншої особи. Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 розраховувала отримати незаконну перевагу у вигляді сприяння в успішному складанні іспитів та подальшому отриманні посвідчення водія, що узгоджується із загальним змістом її спілкування з обвинуваченим.
За таких обставин суд доходить висновку, що взаємовідносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникли не внаслідок будь-якого примусу чи створення обвинуваченим несприятливих умов для реалізації прав останньої, а були зумовлені взаємною домовленістю сторін щодо досягнення бажаного для ОСОБА_7 результату поза межами встановленої законом процедури, що додатково спростовує наявність у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди.
Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердила обставини спілкування із ОСОБА_5 , досягнення між ними домовленостей щодо передачі грошових коштів та подальшого сприяння у складанні теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія. Водночас свідок не підтвердила наявності будь-яких обставин, які б свідчили про вимагання неправомірної вигоди з боку обвинуваченого.
Зокрема, ОСОБА_7 не повідомила суду про будь-які погрози з боку ОСОБА_5 , спрямовані на порушення її прав чи законних інтересів у разі відмови від передачі грошових коштів. Також свідок не вказувала на факти психологічного тиску, примусу, шантажу або створення обвинуваченим будь-яких перешкод для реалізації нею права на складання іспитів у встановленому законом порядку.
Навпаки, зі змісту її показань вбачається, що ОСОБА_5 пропонував власні послуги щодо сприяння у вирішенні питання складання іспитів за визначену грошову винагороду, тоді як остаточне рішення щодо прийняття або неприйняття такої пропозиції залишалося виключно за самою ОСОБА_7 .
Крім того, під час допиту свідок прямо зазначила, що мала можливість у будь-який момент відмовитися від запропонованої ОСОБА_5 схеми та самостійно складати теоретичний і практичний іспити у загальному порядку, передбаченому чинним законодавством. Будь-яких об`єктивних обставин, які б позбавляли її такої можливості, судом не встановлено.
Суд вважає суттєвим і те, що саме потерпіла сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні фактично відсутня, а сама ОСОБА_7 не сприймала дії ОСОБА_5 як примус до передачі коштів. Навпаки, із її показань убачається, що вона добровільно вступила у відповідні домовленості, розраховуючи на отримання бажаного результату у вигляді сприяння при складанні іспитів та отриманні посвідчення водія.
Таким чином, показання ОСОБА_7 , які суд визнає послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими дослідженими доказами у справі, спростовують твердження сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_5 вимагання неправомірної вигоди та, навпаки, свідчать про добровільний характер взаємовідносин між учасниками події щодо передачі неправомірної вигоди за обіцяний вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.
Так, зі змісту протоколу про проведення аудіо-, відеоконтролю за особою від 07.10.2025 року та долучених до нього електронних носіїв інформації вбачається, що під час зафіксованих зустрічей та телефонних розмов між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 сторони обговорювали умови можливої співпраці, порядок отримання посвідчення водія, механізм проходження теоретичного та практичного іспитів, необхідність надання документів, визначали розмір неправомірної вигоди та порядок її передачі.
Разом із тим судом не встановлено жодних висловлювань ОСОБА_5 , які б містили погрози порушення прав чи законних інтересів ОСОБА_7 , погрози створення для неї будь-яких перешкод, застосування примусу, психологічного тиску чи шантажу у випадку відмови від передачі грошових коштів.
Також із зафіксованих розмов не вбачається, що ОСОБА_5 ставив ОСОБА_7 у залежне або безвихідне становище чи використовував будь-які механізми впливу, які б об`єктивно позбавляли її можливості реалізувати свої права у законний спосіб.
Навпаки, зміст розмов свідчить про те, що ОСОБА_5 інформував ОСОБА_7 про можливість надання їй певного сприяння за грошову винагороду, погоджував із нею порядок подальших дій та надавав рекомендації щодо реалізації досягнутих домовленостей. При цьому з матеріалів НСРД не вбачається, що ОСОБА_7 висловлювала побоювання щодо можливих негативних наслідків для себе у разі відмови від співпраці або сприймала поведінку ОСОБА_5 як примус до передачі коштів.
Суд звертає увагу, що сама по собі пропозиція здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а також погодження розміру неправомірної вигоди не є тотожними вимаганню такої вигоди у розумінні примітки до ст. 354 КК України.
Отже, результати аудіо- та відеоконтролю не лише не підтверджують версію сторони обвинувачення щодо наявності вимагання неправомірної вигоди, а й узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 та самого обвинуваченого про добровільний характер досягнутих між ними домовленостей. Вказані обставини додатково свідчать про недоведеність кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди, передбаченої ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Так, із матеріалів аудіо- та відеоконтролю за особою вбачається, що під час зустрічей та телефонних розмов ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обговорювали розмір грошової винагороди, порядок передачі документів, місце та час проведення зустрічей, процедуру отримання талону на складання іспиту, а також інші питання, пов`язані з реалізацією досягнутих домовленостей.
При цьому зміст зафіксованих розмов свідчить про те, що ОСОБА_7 активно підтримувала діалог, уточнювала порядок подальших дій, погоджувала умови взаємодії та надавала необхідні документи для реалізації обговорюваного механізму отримання посвідчення водія. Будь-яких заперечень щодо запропонованого порядку дій або повідомлень про небажання брати участь у зазначених домовленостях матеріали провадження не містять.
Суд також враховує, що саме ОСОБА_7 після отримання контактних даних ОСОБА_5 самостійно встановила з ним зв`язок та продовжувала спілкування з метою вирішення питання щодо складання іспитів. Надалі вона виконувала узгоджені дії, пов`язані із записом на складання теоретичного іспиту, передачею документів та організацією зустрічей з обвинуваченим.
Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 була зацікавлена у реалізації запропонованого механізму отримання посвідчення водія та розраховувала на досягнення відповідного результату шляхом здійснення ОСОБА_5 впливу на працівників сервісних центрів МВС України.
За переконанням суду, така поведінка учасників подій свідчить про наявність між ними домовленостей щодо вчинення протиправних дій та передачі неправомірної вигоди, однак не підтверджує факту вимагання такої вигоди. Навпаки, досліджені судом матеріали свідчать про добровільний характер взаємовідносин між сторонами та відсутність будь-яких ознак примусу чи створення ОСОБА_5 умов, за яких ОСОБА_7 була б вимушена передати грошові кошти для захисту своїх законних прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку доводам сторони обвинувачення щодо наявності у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Касаційного кримінального суду від 09 липня 2024 року у справі №464/233/22.
У зазначеній постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що для встановлення вимагання неправомірної вигоди недостатньо самого факту висунення пропозиції щодо передачі коштів або досягнення домовленостей про їх передачу. Обов`язковою ознакою вимагання є наявність погрози вчинення дій чи бездіяльності, які можуть завдати шкоди правам або законним інтересам особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення таких умов, за яких ця особа змушена надати неправомірну вигоду з метою уникнення негативних наслідків для себе.
При цьому визначальним для встановлення вимагання є не суб`єктивне сприйняття особою поведінки винного, а наявність об`єктивно встановлених обставин, які свідчать про існування реальної загрози порушення прав чи законних інтересів особи або про створення для неї безвихідної ситуації, коли передача неправомірної вигоди є єдиним способом уникнути шкідливих наслідків.
Разом із тим під час судового розгляду таких обставин не встановлено. Досліджені судом докази не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 погрожував ОСОБА_7 порушенням її прав чи законних інтересів, створював будь-які штучні перешкоди для складання нею іспитів у передбаченому законом порядку або іншим чином ставив її у становище, за якого передача грошових коштів була б вимушеним способом захисту своїх прав.
Як убачається з показань ОСОБА_7 , матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій та пояснень самого обвинуваченого, остання мала реальну можливість відмовитися від запропонованої схеми та самостійно складати іспити у встановленому законодавством порядку, а її участь у домовленостях із ОСОБА_5 була зумовлена бажанням отримати сприяння у досягненні бажаного результату.
Таким чином, застосовуючи наведені правові висновки Верховного Суду до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд доходить висновку, що обов`язкові ознаки вимагання неправомірної вигоди у діях ОСОБА_5 відсутні, а тому кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 3 ст. 369-2 КК України, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Крім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 жовтня 2024 року у справі №404/8115/20, відповідно до яких зацікавленість особи в отриманні незаконної переваги, досягненні неправомірного результату чи обході встановленої законом процедури виключає наявність у її діях ознак потерпілої від вимагання неправомірної вигоди.
Верховний Суд у зазначеному рішенні звернув увагу на те, що вимагання неправомірної вигоди відсутнє у випадках, коли особа добровільно погоджується на передачу грошових коштів або іншої неправомірної вигоди з метою досягнення бажаного для себе незаконного результату, отримання певних переваг чи уникнення встановленої законом процедури. За таких обставин особа діє не під впливом примусу або погроз, а виходячи із власної зацікавленості у досягненні відповідного результату.
Як встановлено судом під час розгляду даного кримінального провадження, ОСОБА_7 була зацікавлена у сприянні щодо успішного складання теоретичного та практичного іспитів для отримання посвідчення водія категорії «В» поза встановленою законодавством процедурою. Саме з цією метою вона підтримувала спілкування із ОСОБА_5 , погодилася на запропоновані ним умови та в подальшому брала участь у реалізації досягнутих домовленостей.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 була змушена надати неправомірну вигоду для захисту своїх законних прав чи інтересів. Навпаки, досліджені судом докази свідчать про те, що її поведінка була обумовлена прагненням отримати певну незаконну перевагу у вигляді сприяння під час складання іспитів та подальшого отримання посвідчення водія.
Отже, встановлені судом фактичні обставини узгоджуються з наведеними правовими висновками Верховного Суду та додатково свідчать про відсутність у даному випадку обов`язкових ознак вимагання неправомірної вигоди.
За таких обставин суд доходить висновку, що стороною обвинувачення належними, допустимими та достовірними доказами доведено факт одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, однак не доведено поза розумним сумнівом наявність у його діях кваліфікуючої ознаки вимагання такої вигоди.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 91, 92, 94 КПК України обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення, а всі сумніви щодо доведеності вини особи або окремих елементів пред`явленого обвинувачення тлумачаться на користь обвинуваченого.
Оскільки в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження кваліфікуюча ознака «поєднане з вимаганням неправомірної вигоди», суд вважає за необхідне виключити її з обсягу пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 369-2 КК України - одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, на ч. 2 ст. 369-2 КК України -одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

2.8 Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Відповідно до ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

2.9 Мотиви призначення покарання.

Визначаючи вид і міру покарання ОСОБА_5 , суд керується положеннями статей 50, 53, 65, 66, 67 Кримінального кодексу України, а також роз`ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом державного примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення особи та умови життя її сім`ї.
Суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.369-2 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Разом із тим суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, яке посягає на встановлений законом порядок діяльності органів державної влади та авторитет державних інституцій, а також пов`язане з отриманням неправомірної вигоди за обіцянку впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави.
Санкція ч.2 ст.369-2 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.
Судом також враховано конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення. Як встановлено під час судового розгляду, предметом неправомірної вигоди були грошові кошти у сумі 2000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 17.09.2025 року становило 82 350 гривень.
При визначенні покарання суд враховує дані про особу обвинуваченого. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, негативних даних щодо його особи судом не встановлено.
Вирішуючи питання щодо виду покарання, суд враховує, що санкція ч.2 ст.369-2 КК України передбачає альтернативні види покарання, у тому числі штраф. З огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обтяжуючих обставин, наявність пом`якшуючої обставини, а також те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд приходить до висновку, що його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.
Оцінивши в сукупності характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу.
За таких обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.
Верховний Суд наголосив (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 607/18731/23 (провадження № 51-2725км24), що при призначенні покарання у виді штрафу суд зобов`язаний забезпечити дотримання вимог ч.2 ст.53 КК України, відповідно до яких розмір штрафу повинен бути не меншим за розмір майнової шкоди або доходу, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, незалежно від граничного розміру санкції відповідної статті Особливої частини КК України
На переконання суду, саме таке покарання відповідає вимогам справедливості, індивідуалізації кримінальної відповідальності, є співмірним характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

2.10 Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про речові докази, заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід, суд вирішує в порядку визначеному КПК України.
Вирішуючи питання щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та запобіжного заходу, суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази після набрання судовим рішенням законної сили повинні бути повернуті законним володільцям, передані відповідним установам або знищені залежно від їх правового статусу, значення для кримінального провадження та можливості подальшого використання.
Згідно зі ст. 174 КПК України арешт майна підлягає скасуванню у випадку відсутності необхідності в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження. Оскільки даним вироком судом остаточно вирішено питання винуватості обвинуваченого та долі речових доказів, подальше застосування арешту майна не переслідує жодної процесуальної мети, визначеної ст. 170 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2025 року (справа № 947/35477/25, провадження № 1-кс/947/14518/25) було накладено арешт на майно, вилучене 17.09.2025 року під час особистого обшуку ОСОБА_5 після його затримання в порядку ст. 208 КПК України.
Разом із тим після завершення судового розгляду відсутні правові підстави для подальшого обмеження права власності щодо зазначеного майна, у зв`язку з чим накладений арешт підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо мобільного телефону марки «Iphone 15 Pro», темно-синього кольору, суд враховує, що зазначений телефон є особистим майном ОСОБА_5 , не є предметом кримінального правопорушення, не набувався злочинним шляхом та не підлягає спеціальній конфіскації.
При цьому суд враховує правову позицію, викладену у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 квітня 2026 року у справі № 357/9031/24, відповідно до якої відсутність у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилань на використання мобільного телефону як засобу вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність відповідних даних у матеріалах кримінального провадження виключає можливість застосування спеціальної конфіскації такого майна.
У даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не ставилося питання про спеціальну конфіскацію мобільного телефону, не доведено його використання як спеціально пристосованого чи спеціально використаного засобу вчинення кримінального правопорушення, а тому зазначене майно підлягає поверненню законному володільцю - ОСОБА_5 .
Щодо імітаційних грошових коштів у сумі 2000 доларів США, а саме двадцяти купюр номіналом по 100 доларів США кожна з однаковим серійним номером КВ14859854М, суд зазначає, що вказані предмети були спеціально виготовлені та використані працівниками Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.
Зазначені імітаційні засоби не є предметом приватної власності ОСОБА_5 , не мають статусу законного платіжного засобу та використовувалися виключно як технічний засіб документування кримінального правопорушення. За таких обставин вони підлягають поверненню органу, який забезпечував їх виготовлення та використання під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме Одеському управлінню Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Вирішуючи питання щодо електронних носіїв інформації, на яких зафіксовано результати слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а також копії запису до ТСЦ МВС № 4845 та копії паспорта ОСОБА_7 , суд виходить із того, що зазначені матеріали є складовою частиною матеріалів кримінального провадження, були безпосередньо досліджені під час судового розгляду та мають значення для підтвердження встановлених судом обставин.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України такі речові докази та носії інформації підлягають зберіганню разом із матеріалами кримінального провадження протягом установлених законом строків.
Щодо запобіжного заходу суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України під час ухвалення обвинувального вироку суд зобов`язаний вирішити питання про подальшу дію запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Враховуючи, що вирок не набрав законної сили, а також необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до завершення апеляційного перегляду, суд вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень до набрання вироком законної сили.
Разом із тим після набрання вироком законної сили та за відсутності підстав для звернення застави в дохід держави, передбачених ст. 182 КПК України, внесена за ОСОБА_5 застава у розмірі 242 240 гривень підлягає поверненню заставодавцю у встановленому законом порядку.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 174, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд, -

3.РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та призначити показання у вигляді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.
Запобіжний захід у вигляді застави, обраний у відношенні ОСОБА_5 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень- залишити без змін, до набранням вироком суду законної сили.
Заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривеньвнесену за ОСОБА_5 згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/35347/25 від 19.09.2025 року - повернути заставодавцю, в 5 (п`яти) денний термін з дня набранням законної сили вказаним вироком суду.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2025 року (Справа № 947/35477/25, Провадження № 1-кс/947/14518/25) на речі, які вилучені 17.09.2025 року в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , після його затримання в порядку ст.208 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», темно-синього кольору, який упаковано в сейф-пакет НПУ PSP 1105643, імітаційні грошові кошти у сумі 2000 доларів США, а саме: 20 (двадцять) купюр номіналом 100 доларів США кожна з однаковими серійним номером КВ 14859854 М на кожній купюрі, копія запису 1039 ТСЦ МВС № 4845 м. Новий Буг, вул. Площа Свободи, 1 на ОСОБА_7 на 1 аркуші та копія паспорту ОСОБА_7 на 2 аркушах, які упаковано в сейф - пакет НУП № PSP 2302274.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а також процесуальних дій, копія запису 1039 ТСЦ МВС № 4845 м. Новий Буг, пул. Площа Свободи, 1 на ОСОБА_7 на 1 аркуші та копія паспорту ОСОБА_7 на 2 аркушах, які упаковано в сейф - пакет НУП № PSP 2302274 - зберігати в матеріалах справи.;
-Мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», темно-синього кольору - повернути особі, у якої він був вилучений - ОСОБА_5 ;
-Імітаційні грошові кошти у сумі 2000 доларів США, а саме: 20 (двадцять) купюр номіналом 100 доларів США кожна з однаковими серійним номером КВ 14859854 М на кожній купюрі - повернути Одеському управлінню Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                     ОСОБА_1