Справа № 182/5832/25
Провадження № 2/0182/5109/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

28.05.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 03.08.2018 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-126203, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 27480,00 грн. строком до 02.08.2023 року із відсотковою ставкою 55,99% річних.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 43498,34 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 25849,41 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 17648,93 грн.
На підставі договору факторингу № 250621/1 від 25.06.2021 року АТ «Кредобанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».
З метою досудового та добровільного врегулювання спору ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» направило повідомлення - вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка відповідачем повністю проігнорована, заборгованість не погашена.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 43498,34 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою про відкриття провадження від 13.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
01.12.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить наступного.
Судом встановлено,що 03.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Кредобанк» та підписала анкету-заяву № CL-126203 фізичної особи на отримання готівкового кредиту (а.с.13).
03.08.2018 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-126203 (а.с.15-18).
Відповідно до копії кредитного договору № CL-126203 від 03.08.2018 року, на кожній сторінці якого наявний підпис відповідача та представника банку, сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору: сума та валюта кредиту 27480,00 грн; строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 02.08.2023 року; проценти за користування кредитними коштами у розмірі 55,99 % річних; порядок видачі кредиту; порядок повернення кредиту.
Згідно з пунктами 4.1., 4.2. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за ставкою 55,99 %. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною пунктом 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.
Відповідно до меморіальних ордерів №43108261, №43108277, №43108294 від 03.08.2018 року ОСОБА_1 надано грошові кошти на погашення кредиту за кредитним договором № CL-126203 від 03.08.2018 року в розмірі 27480,00 грн., що підтверджується й випискою по особовому рахунку (а.с.24-50).
Таким чином, судом встановлено факт укладення 03.08.2018 року кредитного договору № CL-126203 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , за яким у відповідача виник обов`язок повернути банку грошові кошти, отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором.
25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором № CL-126203 від 03.08.2018 року перейшли до нового кредитора ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (а.с.51-56).
Відповідно до реєстру боржників від 25.06.2021 року, що є додатком № 1 до договору факторингу від 25.06.2021 року, АТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер кредитного договору № CL-126203 від 03.08.2018 року. Заборгованість станом на 23.06.2021 року становить 43498,34 грн.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина друга статті 642 ЦК України).
Встановлено, що кредитор виконав свої зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, однак, як вбачається з досліджених доказів, відповідачем умови кредитного договору не виконані, в передбачений кредитним договором строк грошові кошти не повернуто.
Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена в статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» перейшло право кредитора за кредитним договором № CL-126203 від 03.08.2018 року підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Відповідача повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні (а.с.61).
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом установлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідач, після заміни кредитора, не вчиняла дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором № CL-126203 від 03.08.2018 року. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-126203 від 03.08.2018 року, загальний розмір заборгованості станом на 01.08.2025 року становив 44299,19 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 25849,41 грн; заборгованість за процентами в розмірі 17648,93 грн; 3 % річних, застосовані до основної суми та відсотків, за період з 25.06.2021 року до 23.02.2022 року в розмірі 800,85 грн.
Таким чином, всупереч умов кредитного договору відповідач свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено в частині другій статті 77 ЦПК України.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що на день ухвалення судом рішення, доказів оплати відповідачем на рахунок первісного кредитора чи позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 43498,34 грн. суду не надано, заперечення відповідача не спростовують наданих позивачем доказів, не містять доказів погашення заборгованості чи відсутності грошового зобов`язання, тому суд на підставі наявних у справі доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи зазначене, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Доказами у справі встановлено, що між ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції»» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» укладено договір про надання правничої (правової) допомоги за номером : 07/10/2021 від 07 жовтня 2021 року. Предметом договору визначено, що адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надані послуги з надання професійної правничої допомоги. Розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги визначається сторонами у формі додатку до договору або додаткових угодах. Підставою для відшкодування фактичних витрат є звіт, до якого долучаються документи, що підтверджують розмір фактичних витрат, що підтверджується наданою суду копією такого договору
Розмір гонорару адвокатського об`єднання «СмартЛекс» за надання послуг згідно цього договору визначена сторонами згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» із урахуванням складності справи, економічної вигоди для Клієнта та його господарської діяльності
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц).
Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Із доказів у справі, зокрема договору про надання правничої (правової) допомоги за номером:07/10/2021 від 07 жовтня 2021 року вбачається, що сторони узгодили об`єм правових послуг. Крім того, п 3.2. договору передбачає, що розмір Гонорару обчислюється з урахуванням складності правового питання та/або справи (провадження), витраченого часу на надання Правої допомоги, інших істотних обставин та узгоджується сторонами у додатках або додаткових угодах до цього договору. Також зазначено у п. 3.6 договору, підставою для відшкодування фактичних витрат є звіт, до якого долучаються документи, що підтверджують розмір фактичних витрат.
З огляду на зазначене, та беручи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір понесених витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.
На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ: 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором №CL-126203 від 03.08.2018 року у розмірі 43498 грн. 34 коп. (сорок три тисячі чотириста дев`яносто вісім грн. 34 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.).
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева