ЄУНСС: 453/749/26
НП: 2/453/719/26

РІШЕННЯ
іменем України

08 червня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого – судді Микитина Володимира Ярославовича
сторони у справі: 
позивачка –  ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ;
зміст позовних вимог – про збільшення розміру аліментів на дітей;
розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивачка ОСОБА_1 23.04.2026 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3182, в якій просить ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, встановленого рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.10.2021 року за єдиним унікальним номером справи 453/663/21, та надалі стягувати на її користь з відповідача ОСОБА_2 аліменти на двох дітей – неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі – в розмірі по 7 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, збільшивши розмір аліментів з 01.01.2026 року. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Сколівським районним судом Львівської області 29.10.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/663/21 ухвалено рішення, котрим, з-поміж іншого, постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на двох дітей – неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі – в розмірі по 1 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2021 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист й такий перебуває на виконанні у Сколівському відділі Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиціїУкраїни. В рамках відповідного виконавчого провадження відповідач ОСОБА_2 сплачує щомісячно аліменти на двох дітей – неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодної іншої допомоги на їх потреби не надає, а на усі прохання позивачки ОСОБА_1 з цього приводу стверджує, що з нього вже примусово стягують аліменти на даний час у розмірі 3 000 грн. 00 коп. щомісячно, що він вважає достатнім. Проте, з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку позивачки ОСОБА_1 як матері, з якою проживають діти, на утримання останніх, забезпечення їх освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування. Тому аліменти в розмірі 1 500 грн. 00 коп., які щомісячно сплачує відповідач ОСОБА_2 за вказаним рішенням суду, є недостатніми для утримання двох їх дітей – неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому підлягають збільшенню, - підсумовує зміст позовної заяви ОСОБА_1 ..
Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про збільшення розміру аліментів на дітей, – не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 27.04.2026 року йому була вручена 16.05.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R 067158291409 . Втім, відповідач ОСОБА_2 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін та інших учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи. 
Будь-яких заяв та/чи клопотань від сторін у справі, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, у тому числі й про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки відповідачем у позовній заяві вказаний фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи – відповідача ОСОБА_2 ..
Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2654707 від 27.04.2026 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.04.2026 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , який не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цієї справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, у межах визначеного ст. 275 ЦПК України строку, тобто не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, без проведення судового засідання, за наявними у цій справі матеріалами. Інформацію про дату розгляду цієї справи постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України та на сайті Сколівського районного суду Львівської області.
Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. 

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру порушення прав позивачки ОСОБА_1 , й причетність до такого порушення її прав відповідача ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.
Згідно з свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_1 , виданим повторно Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.02.2024 року, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється дочкою сторін у цій справі (копія міститься у справі, а. с. 8).
Згідно з свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_2 , виданим Хітарською сільською радою Сколівського району Львівської області 18.10.2013 року, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється сином сторін у цій справі (копія міститься у справі, а. с. 9).
Судом встановлено, що Сколівським районним судом Львівської області 29.10.2021 року у справі за єдиним унікальним номером 453/663/21 (номер провадження 2/453/335/21) ухвалено рішення, котрим, з-поміж іншого, постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на двох дітей – неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі – в розмірі по 1 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20.05.2021 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (копія міститься у справі, а. с. 13-15). Вказане рішення суду 30.11.2021 року набрало законної сили, а на його примусове виконання у встановленому порядку видано виконавчий лист й такий перебуває на виконанні у Сколівському відділі Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиціїУкраїни, заборгованості по сплаті аліментів відповідач ОСОБА_2 не має. Наведені встановлені судом обставини позивачкою ОСОБА_1 не оспорюються.
Судом встановлено й те, щодвоє дітей сторін у справі – неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надалі проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 , де надалі мають також й задеклароване місце своєї реєстрації, що стверджується довідкою Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 21.04.2026 року за вих. № 26/01.04-4/588 (міститься у справі, а. с. 10). 
На цей час, за твердженням позивачки ОСОБА_1 , її матеріальне становище погіршилось, натомість відповідач ОСОБА_2 хоча й офіційно не працевлаштований, проте має мінливий, але завжди достатній дохід, тому існує необхідність у збільшенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі до досягнення дітьми повноліття, так як раніше визначений розмір аліментів й сума, котра стягується щомісячно на кожну дитину у розмірі по 1 500 грн. 00 коп., є очевидно недостатніми для забезпечення нормального розвитку сімнадцятирічної та тринадцятирічної дитини станом на 2026 рік.

Релевантні джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, Сімейним кодексом України (надалі – СК України), іншими актами законодавства, прийнятими у їх відповідності.
Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Україною 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 ст. 7 СК України).
Чинний СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини 1 та 2 ст. 141 СК України).
Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).
Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.03.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 180 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Чинний СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Розмір утримання, з урахуванням наведених положень ст. 48 Конституції України, має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат на поточні основоположні життєві потреби дитини. Поряд з цим, розмір утримання має залежати не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би і може сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку дитини.
У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 306/2389/16-ц (провадження № 61-31834св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 727/6408/16-ц (провадження № 61-21321св18)).

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.
Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів, наданих позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості пред`явлених нею позовних вимог, суд насамперед наголошує, що сімейні відносини в Україні регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).
Окрім того, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (ч. 1 ст. 15 СК України). Ключовими критеріями при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів є: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених СК України. Такими іншими випадками є, зокрема, обставини, визначені у ст. 182 СК України.
Так, одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я. Метою стягнення аліментів на дитину є матеріальне забезпечення існуючих потреб дитини. В розмір аліментів при цьому повинні закладатись щоденні потреби дитини, яких така потребує у зв`язку із зростанням та розвитком, відтак розмір аліментів має відповідати реальним потребам дитини.
Таким чином, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. При цьому, свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Отож особа, яка одержує аліменти – одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)).
Суд зауважує, що парламент встановив у ст. 192 СК України ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, наводить, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника аліментів, при цьому, конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання обох батьків.
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком двох дітей – неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то на зазначеного відповідача покладений обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. 
На цей час, за твердженням позивачки ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, однак має мінливий, але завжди достатній дохід, тому існує необхідність у збільшенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі до досягнення дітьми повноліття в розмірі по 7 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно. Натомість раніше визначений розмір аліментів, та сума, котра стягується щомісячно на кожну дитину у розмірі 1 500 грн. 00 коп., є очевидно недостатніми для забезпечення нормального розвитку сімнадцятирічної та тринадцятирічної дитини.
Суд підкреслює, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 чи наявності в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, з урахуванням того, що старша дочка сторін у справі – ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні. 
Таким чином, вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, водночас, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на його дітей, відтак останній має можливість надавати матеріальну допомогу своїм дітям, а тому, раніше визначений судом розмір аліментів, який у 2026 році складає 1 500 грн.00 коп. на кожну дитину, є недостатнім для задоволення всіх потреб дітей, що у сукупності дає суду підстави для збільшення розміру стягнення аліментів.
Водночас, позивачка ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не обґрунтувала наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів саме у сумі по 7 500 грн. 00 коп. на кожну дитину, для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя цих дітей, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні, та дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи не доведено матеріальної можливості відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.
При визначенні розміру аліментів на цих дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивачки ОСОБА_1 , але й відповідача ОСОБА_2 ..
Із врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Визначаючи розмір аліментів на дітей, суд враховує всі перелічені вище обставини, що, виходячи з конструкції необхідного і достатнього розміру аліментів, власне, охоплюватиме не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дітей, виходячи з рівня життя, який вони мали б за спільного проживання обох батьків, відтак, суд доходить висновку, що розмір аліментів підлягає збільшенню, й з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на їх двох дітей – неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 3 500 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до частин 1 і 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про збільшення аліментів на дітей) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та підставі частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача ОСОБА_2 пропорційно до задоволених позовних вимог.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дітей, - задовольнити частково.
Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.10.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/663/21, та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошові сумі – в розмірі по 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи таке стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили, і до досягнення кожним із дітей повноліття. 
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення до нього ОСОБА_1 позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, у сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп..
Припинити з дня набрання даним рішенням суду законної сили стягнення аліментів, котрі стягуються на підставі Сколівського районного суду Львівської області від 29.10.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/663/21, і відкликати його після погашення заборгованості зі сплати аліментів за період до набрання даним рішенням законної сили.

Порядок виконання рішення суду.
Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у збільшеному розмірі, у межах суми платежу за один місяць.
Розмір аліментів, визначений судом у даному рішенні у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: не зазначена; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: не зазначена; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Повне рішення суду складено: 08 червня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН