ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 травня 2026 року справа №200/7434/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача Чумака Романа Васильовича та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року) у справі № 200/7434/25 (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в обґрунтування якого зазначила, що 26.06.2025 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Рішенням відповідача № 104250022792 від 07.07.2025 в задоволенні заяви було відмовлено через те, що період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю є недостатнім, а саме становить 17 років 9 місяців 5 днів, з них, станом на 01 січня 1993 року - 10 місяців. До страхового стажу не зараховано період роботи на території Казахської РСР з 14.03.1989 по 07.10.1992, згідно трудової книжки від 06.09.1988 НОМЕР_1 , оскільки документів, щодо неотримання пенсійних виплат в іншій державі, не надано; до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1988 згідно диплому від 29.06.1988 НОМЕР_2 , оскільки згідно запису в дипломі, заявниця вступила до Богуславського педагогічного училища, а закінчила Білоцерківське педагогічне училище.
При цьому позивач наголошує, що листом від 18.08.2025 № 0500-0202-8/81398 відповідач роз`яснив оскаржуване рішення та зазначив, що до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю також не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею віку 3-х років з 08.10.1992 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 23.04.1990 видане Казахською РСР. До страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1988 не враховано період роботи з 17.09.1993 по 20.09.1994 (запис 7-8) в Білоцерківській середній школі № 8, оскільки дата звільнення 20.09.1994 не співпадає з датою наказу про звільнення 20.09.1993, що не відповідає вимогам пунктів 2.26 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.
Позивач наголошує, що отримавши посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_4 від 25.05.1994, підтвердив своє проживання на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років, станом на 01 січня 1993 року.
До того ж, факт проживання позивача на території посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 19.08.1994, а саме в м. Біла Церква, що є необхідним обсягом часу для встановлення статусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році підтверджується документами, що були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії.
В решті аргументів позивач наголошує на тому, що стаж в достатній мірі підтверджується трудовою книжкою та додатковими доказами та просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 104250022792 від 07.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до періодів перебування в зоні посиленого радіологічного контролю періоди з 01.09.1986 по 28.06.1988 та з 23.12.1988 по 18.01.1993;
зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.03.1989 по 07.10.1992 та з 17.09.1993 по 20.09.1994;
зобов`язати Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 26.06.2025.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 104250022792 від 07.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд 1 інстанції не прописав в резолютивній частині вирішення по суті справи в частині зарахування стажу. Резолютивна частина судового рішення повинна містити чіткі, вичерпні висновки про задоволення чи відмову в позові.
Суд 1 інстанції не взяв до уваги той факт, що виходячи з поданих до органу Пенсійного фонду України заяви та документів очевидно, що позивач розраховує отримувати пенсію саме в Україні і не отримує жодних інших пенсійних виплат в інших країнах.
Стверджує, що період з 23.12.1988 по 18.01.1993 підлягає зарахуванню до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю.
Оскільки обставини справи свідчать про те, що на теперішній час внаслідок протиправних дій відповідача позивача позбавлено конституційного права на пенсійне забезпечення, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання призначити пенсію з 26.06.2025
Просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в обґрунтування своєї апеляційної скарги з посиланням на ст. 55 Закону № 796 та позицію суду касаційної інстанції від 19.09.2019 по справі №556/1172/17 зазначив, що для отримання права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та стажу (при умові проживання з 26.04.1986 до 01.01.1993 не менше 4-х років) необхідно встановити факт проживання особи з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні посиленого радіоекологічного контролю та встановити період проживання з 26.04.1986 і далі.
Відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не підтверджено факт проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, відповідно до статті 55 Закону № 796, відсутнє.
За результатами розгляду наданих Позивачкою документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу до страхового стажу не зараховано період роботи на території Казахської РСР з 14.03.1989 по 07.10.1992 згідно з трудовою книжкою від 06.09.1988 НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю документів, виданих органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання пенсійних виплат, або інформації про неможливість отримання відповідних документів.
До періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1988 згідно з дипломом від 29.06.1988 НОМЕР_2 , оскільки відповідно до даних диплому Позивачка вступила до Богуславського педагогічного училища, а закінчила Білоцерківське педагогічне училище.
Просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача надіслав відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

26.06.2025 ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулась до органів Фонду з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Згідно довідки від 18.08.2025 КЗ КОР «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж», ОСОБА_1 навчалась в Білоцерківському педагогічному училищі з 01.09.1987 по 29.06.1988.
Згідно трудової книжки від 06.09.1988 НОМЕР_1 , позивач (в частині спірних періодів), з 14.03.1989 по 07.10.1992 працювала вчителем початкових класів у м. Костанай Казахської РСР.
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви Позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
07.07.2025 Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку №104250022792 у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року.
В спірному рішенні визначено, що страховий стаж особи становить 26 роки 11 місяців 18 днів, період постійного проживання (роботи) ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю складає 17 років 09 місяців 05 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 29.06.1988 по 22.12.1988, з 19.01.1993 по 25.04.2003, з 05.03.2008 по 31.12.2014), період постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 00 рік 10 місяців 00 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1986, з 29.06.1988 по 22.12.1988).
При обчисленні страхового стажу не зараховано період роботи на території Казахської РСР з 14.03.1989 по 07.10.1992, згідно трудової книжки від 06.09.1988 НОМЕР_1 , оскільки документів, щодо неотримання пенсійних виплат в іншій державі, не надано.
До періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1988 згідно з дипломом від 29.06.1988 НОМЕР_2 , оскільки відповідно до даних диплому Позивачка вступила до Богуславського педагогічного училища, а закінчила Білоцерківське педагогічне училище.
Інших обставин спірне рішення не містить.
Довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2- 03/1632 від 20.06.2025 підтверджено проживання позивачки в м. Біла Церква Київської області з 15.03.1985 по 19.08.1994.
Також в матеріалах справи наявна довідка РС-право.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі — Закон № 1058) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
У преамбулі Закону № 1058 зазначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі за текстом - Закон № 796).
Згідно зі статтею 1 Закону № 796 цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до пункту 4 статті 11 Закону № 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Пунктом 4 частини першої статті 14 Закону № 796 встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Приписами абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону № 796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону № 796 закріплено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 796 пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Згідно з частиною 3 статті 55 Закону № 796 призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і цього Закону.
Приписами частини 1 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 років (55 років позивачка досягла в 2024 році, якщо вона має право на зниження пенсійного віку в максимальному розмірі на 5 років).
Відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу (26 років у разі набуття права на пенсію у 2024 році), а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Оскільки позивачка проживала на території радіоактивного забруднення (м. Біла Церква віднесена до такої території відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991) з моменту аварії по 31 липня 1986 року, що визнає відповідач, вона має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 2 роки.
Відповідно до оскарженого рішення відповідача, визнано період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року - 10 місяців:
- з 26.04.1986 по 31.08.1986;
- з 29.06.1988 по 22.12.1988.
За результатами розгляду наданих Позивачкою документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення становить 26 років 11 місяців 18 днів. 
Тобто, відповідач заперечує наявність у позивачки права на зниження пенсійного віку, оскільки вона за станом на 1 січня 1993 року не прожила (або відпрацювала) у цій зоні не менше 4 років.

Щодо посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_4 від 25.05.1994, в якості підтвердження проживання на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років, станом на 01 січня 1993 року.
Згідно ст. 65 Закону № 796 документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Апеляційний суд, погоджуючись з позицією представника позивача в цій частині та висновками окружного суду, також вважає, що, отримавши посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_4 від 25.05.1994, позивачка підтвердила своє проживання на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років, станом на 01 січня 1993 року.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а, №373/2230/26-а, від 17.05.2021 у справі №398/494/17.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому посилання відповідача на позицію суду касаційної інстанції, що відображена постанові від 19 вересня 2019 року по справі №556/1172/17, підлягає відхиленню, так як суд враховує саме останню правову позицію ВС.
Крім того, пп. 7 п. 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 
«документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
…
потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
…
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
…
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2-03/1632 від 20.06.2025 підтверджено проживання позивачки в м. Біла Церква Київської області з 15.03.1985 по 19.08.1994.

Щодо періоду навчання з 01.09.1986 по 28.06.1988, який не було враховано відповідачем до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки відповідно до даних диплому Позивачка вступила до Богуславського педагогічного училища, а закінчила Білоцерківське педагогічне училище, про що свідчить диплом серії НОМЕР_5 .
Як вже було зазначено вище, посвідченням громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_4 від 25.05.1994, підтверджено те, що ОСОБА_1 проживала на території постійного радіоекологічного контролю не менше 4 років, станом на 01 січня 1993 року.
До того ж, довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2-03/1632 від 20.06.2025 підтверджено проживання позивачки в м. Біла Церква Київської області з 15.03.1985 по 19.08.1994.
Позивачка з 01.09.1986 по 31.08.1987 (момент переведення до Білоцерківського педагогічного училища) навчалась у Богуславському педагогічному училищі. Остання стверджує, що проживала в м. Біла Церква через невелику відстань від м. Богуслав до м. Біла Церква, тому гуртожиток їй не надавався. 
Вищевказане підтверджується довідкою КЗ КОР «Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя-Левицького» від 15.08.2025 № 346. Окрім того, довідкою від 18.08.2025 КЗ КОР «Білоцерківський гуманітарно педагогічний фаховий коледж» підтверджено період навчання позивачки в Білоцерківському педагогічному училищі з 01.09.1987 по 29.06.1988.
Апеляційний суд зауважує, що м. Богуслав також віднесено до території радіоактивного забруднення (як і м. Біла Церква) відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991.
Крім того, Довідкою управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.2 03/1632 від 20.06.2025 підтверджено реєстрацію проживання позивачки в м. Біла Церква Київської області з 15.03.1985 по 19.08.1994.
Відтак апеляційний суд вважає, що період з 01.09.1986 по 28.06.1988 підлягає врахуванню до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю.

Щодо періоду праці на посаді вчителя початкових класів у м. Костанай Казахської РСР з 14.03.1989 по 07.10.1992, який не враховано до страхового стажу, так як позивачем не надано документів, щодо неотримання пенсійних виплат в іншій державі.
Відповідно до частини 1 статті 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Приписами частини 2 статті 24-1 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 року № 562 “Деякі питання обчислення страхового стажу” (далі — Порядок підтвердження нездійснення виплат № 562).
Цей Порядок підтвердження нездійснення виплат визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, періоди трудової діяльності особи в будь-якій республіці колишнього Союзу РСР (крім Української РСР) зараховуються до страхового стажу на умовах міжнародного договору (пункт 1 Порядку підтвердження нездійснення виплат № 562).
Згідно з пунктом 2 Порядку підтвердження нездійснення виплат № 562 у цьому Порядку термін “інші держави” означає держави з числа республік колишнього Союзу РСР, до яких належать Азербайджанська РСР, Вірменська РСР, Білоруська РСР, Грузинська РСР, Казахська РСР, Киргизька РСР, Латвійська РСР, Литовська РСР, Молдавська РСР, Російська РФСР, Таджицька РСР, Туркменська РСР, Узбецька РСР, Естонська РСР.
У пункті 3 Порядку підтвердження нездійснення виплат № 562 зазначено, що у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Пунктом 4 Порядку підтвердження нездійснення виплат № 562 установлено, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
Представником позивача в позові та відповіді на відзив не заперечується той факт, що при зверненні до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не зазначала інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Проте суд звертає увагу на те, що відповідно п. 1.7 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення заявника про необхідність подання інформації про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
З приводу періоду з 01.01.1992, існуючого в межах заявленого періоду з 14.03.1989 по 07.10.1992, та під час якого ОСОБА_1 працювала вчителем, то Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затверджений також постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 року № 562, визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону.
Періоди роботи осіб в іншій державі (за наявності), з якою укладено міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зараховуються до страхового стажу осіб, які проживають в Україні, на умовах такого міжнародного договору.
Проте, відповідачем не було надано оцінці спірному періоду в розумінні зазначеного Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затверджений також постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 562.
Отже, висновки місцевого суду в цій частині відповідають законодавству, внаслідок чого вимоги зобов`язати призначити пенсію не можуть бути задоволені.

Щодо заявленого періоду з 23.12.1988 по 18.01.1993, який не враховано не тільки до періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю, але й в цілому до страхового стажу, що вбачається з довідки РС-право та періоду з 17.09.1993 по 20.09.1994, який не враховано до страхового стажу.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
В контексті вказаної позиції Верховного Суду, суд зауважує, що вищезазначені періоди не були оцінені органом ПФУ в спірному рішенні, як такі що підлягають або не підлягають врахуванню до певного виду стажу; вони невраховані за замовчуванням.
Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 в справі №815/1554/17 аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
При цьому суб`єктом владних повноважень в оскарженому рішенні всі періоди роботи позивача, які зараховані до стажу, а які не зараховані, не зазначені; підстави такого незарахування не наведені; рішення прийнято без наведення відповідних обґрунтувань для його прийняття.
Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності та свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.
При цьому Лист від 18.08.2025 № 0500-0202-8/81398 не є індивідуальним актом в розумінні КАС України, а тому позиція ПФУ з приводу підстав неврахування певних періодів до страхового стажу та/або періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю, які зазначені в цьому листі, аналізу з боку суду не підлягає.
При новому розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” органу Пенсійного фонду України необхідно дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди його роботи, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи, та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення такої пенсії з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Керуючись наведеним суд першої інстанції обґрунтовано вважав за належне:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 104250022792 від 07.07.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.
Відповідно позов підлягає задоволенню частково.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача Чумака Романа Васильовича та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі № 200/7434/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 20 травня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук