Номер провадження: 33/813/1110/26
Номер справи місцевого суду: 504/281/26 
Головуючий у першій інстанції Якимів А. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника – Казарян І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шемет Ігоря Олеговича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Доброславського районного суду Одеської області від 08 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП, 

встановив:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
13.01.2026 відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1 №565901 завчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.
Відповідно до протоколу 13.01.2026 о 20.15 год. за адресою: дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе) 21 км, водій ОСОБА_1 , будучи притягнутим до відповідальності 14.11.2025 постановою ЕНА 6152888 за ч.3 ст.121 КУпАП, керував транспортним засобом, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.121 КУпАП.

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду
Постановою Доброславського районного суду Одеської області від 08.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Шемет І.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Доброславського районного суду Одеської області від 08.04.2026 та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що:
-наявний в матеріалах справи відеозапис не містить доказів зупинки та керування транспортним засобом ОСОБА_1 ; 
- доказ повторності вчинення правопорушення (постанова серії ЕНА №6152888) не є належним, оскільки його зміст не відповідає положенням ст.283 КУпАП, зокрема постанова не містить підпису уповноваженої посадової особи;
- судом першої інстанції порушено право на захист, яке полягало в безпідставній відмові у задоволенні клопотань про витребування оригіналу постанови ЕНА 6152888 від 14.11.2025 та про виклик та допит працівника поліції, який складав адмінматеріали.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Казарян І.С. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Фактичні дані, встановлені апеляційним судом
З матеріалів справи вбачається, що за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №565901 водій ОСОБА_1 13.01.2026 о 20.15 год. за адресою: дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе) 21 км, будучи притягнутим до відповідальності 14.11.2025 постановою ЕНА 6152888 за ч.3 ст.121 КУпАП, керував транспортним засобом, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.121 КУпАП.
Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 без будь-яких заперечень.
За довідкою УПП в Одеській області станом на 13.01.2026 ОСОБА_1 видане посвідчення водія НОМЕР_1 , терміном дії з 26.11.2025 по 26.11.2055, наявна категорія В з 25.08.2023.
Довідкою УПП в Одеській області підтверджено, що станом на 13.01.2026 відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика» ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч.3 ст.121 КУпАП відповідно до постанови серії ЕНА №6152888 від 14.11.2025.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6152888 від 14.11.2025, наявної в матеріалах справи, вбачається, що 14.11.2025 об 19:45:35 в м.Кривий Ріг, вул.Байди Вишневецького,18 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
До матеріалів справи додано відеозапис з портативних відеореєстраторів поліцейських (ПВР 470608, 471567), а також інформацію щодо транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 за обставин, викладених у складеному протоколі.
Під час розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121КУпАП, повністю доведена зібраними матеріалами справи.
Апеляційний суд з такими висновками суду погоджується з огляду на таке.

Позиція апеляційного суду
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 4 ст.121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм, повторно протягом року, транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
За положеннями ч.2 ст.35 Закону «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".
Аналогічні норми містяться у п.1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137.
За положеннями ч.7 ст.35 Закону «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
Відтак, легкові автомобілі підлягають обов`язковому технічному контролю лише у випадку, якщо вони використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та мають строк експлуатації понад два роки, а вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 3,5 тонни - лише у випадку, якщо вони мають строк експлуатації понад два роки. При цьому, аналіз наведених правових норм свідчить, що встановлення обставини використання вантажного автомобіля з метою отримання прибутку чи без такої не має правового значення.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Аналогічне визначення міститься у п.1.10 ПДР України.
Згідно з п.2.13 ПДР України до категорії В відносяться такі транспортні засоби - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. 
При цьому, слід зауважити, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль може бути призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями бути вантажним (постанова Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 126/1030/17).
За положеннями ч.3 ст.19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).
Так, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску, тип транспортного засобу – вантажний, має повну масу -3500 кг,власну масу – 2480кг, в примітках зазначено, що вказаний транспортний засіб є спеціалізованим вантажним фургоном (а.с.6-7). 
Отже, вказаний транспортний засіб є вантажним автомобілем, вантажопідйомністю до 3,5 тонни, який відповідно до ч.7 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» має проходити обов`язковий технічний контроль кожні два роки. 
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 за № 137.
За ч.8 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Відповідно до п. 31.3 б ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). 
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР водієм ОСОБА_1 дотримано не було.
При цьому, за частинами 3,4 ст.121 КУпАП встановлено єдиного спеціального суб`єкта відповідальності – водій. 
Вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №565901 від 13.01.2026. Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 (далі- Інструкція №1395), та підписаний особою, яка його склала, та особою, яка притягається до відповідальності;
-довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, складеною у відповідності до п.5 розділу VІІ Інструкції №1395;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6152888 від 14.11.2025;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (ПВР 470608, 471567).
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні, повторно протягом року, транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але який своєчасно його не пройшов, є порушенням п. 31.3.б ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та особу порушника. При цьому, слід відмітити, що санкція ч.4 ст.121 КУпАП безальтернативно передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців. Судом застосовано мінімальний строк позбавлення права керування транспортним засобом, передбачений санкцією ч.4 ст.121 КУпАП. 
Доводам апеляційної скарги щодо відсутності фіксації керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відсутності підпису уповноваженої особи у постанові від 14.11.2025 судом першої інстанції надана належна оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Зокрема, щодо доводів стосовно того, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, судом прийнято до уваги, що транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції на стаціонарному пості. При цьому, відеозаписом зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці водія у транспортному засобі з увімкненими аварійними сигналим. ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, не вказував про керування ним іншою особою, пред`явив поліцейським посвідчення водія та підписав без будь-яких зауважень протокол про адміністративне правопорушення. 
Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, зазначених у складеному протоколі, доведений поза розумним сумнівом. 
Щодо доводів в частині відсутності в матеріалах справи доказів повторності вчиненого правопорушення. Вказана обставина, доведена матеріалами справи у сукупності, зокрема належним чином засвідченою копією постанови серії ЕНА №6152888 від 14.11.2025, довідкою УПП в Одеській області, протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначені реквізити постанови ЕНА 6152888 за ч. 3 ст.121 КУпАП, а також даними відеозапису події, на якому ОСОБА_1 підтверджує свою обізнаність про факт притягнення його до відповідальності вказаною постановою за ч.3 ст.121 КУпАП.
Доводи апелянта щодо порушення права на захист, у зв`язку з відхиленням місцевим судом заявлених стороною захисту клопотань про витребування оригіналу постанови ЕНА №6152888 від 14.11.2025 та про виклик і допит працівника поліції апеляційний суд оцінює критично.
Вказані клопотання розглянуті судом першої інстанції у відповідності до вимог статтей 279, 280 КУпАП. Слід зазначити, що працівник поліції не є свідком у розумінні ст. 272 КУпАП, оскільки лише виконував свої службові обов`язки щодо фіксації правопорушення, а його свідчення не можуть замінити або спростувати зафіксовані в офіційних документах обставини. 
Щодо відмови у витребуванні оригіналу постанови ЕНА №6152888 від 14.11.2025, апеляційний суд звертає увагу на наявні в матеріалах справи належним чином засвідчену копію цієї постанови, відомості з інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» та довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, складеною у відповідності до п.5 розділу VІІ Інструкції №1395, яка передбачає, що у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення. Вказані докази є достатніми, належними та допустимими доказами у справі.
Посилання апелянта на ту обставину, що постанова ЕНА №6152888 від 14.11.2025 в порушення вимог ст.283 КУпАП не містить підпису уповноваженої посадової особи, апеляційний суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявний не оригінал постанови, а належним чином завірена копія, яка зокрема містить відмітку про засвідчення, зазначення посади, підпис уповноваженої посадової особи, яка її завірила, та проставлено печатку установи, отже є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. 
Щодо посилання апелянта на вирішення зазначених клопотань судом без виходу до нарадчої кімнати, апеляційний суд звертає увагу на те, що чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить імперативної вимоги про обов`язкове видалення суду до нарадчої кімнати для винесення окремого процесуального документа щодо кожного проміжного клопотання. Вирішення судом першої інстанції зазначених клопотань у судовому засіданні на місці без виходу до нарадчої кімнати повністю відповідає вимогам процесуального закону, а результати такого розгляду правомірно відображені в протоколі судового засідання від 08.04.2026.
Апеляційний суд наголошу, що сама по собі незгода сторони захисту з процесуальними рішеннями суду першої інстанції щодо відхилення клопотань не свідчить про обмеження її прав чи упередженість суду, оскільки право на захист реалізується в межах та спосіб, визначені законом, а не шляхом задоволення будь-яких, у тому числі безпідставних, вимог учасників процесу. При цьому матеріали справи не містять доказів звернення захисника з відповідним адвокатським запитом про витребування будь-яких документів, що додатково свідчить про невикористання стороною захисту наданих їй законом процесуальних інструментів для самостійного збирання доказів до моменту залучення суду.
Відтак, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, дотримавшись вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП. Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. При винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи. Підстави для закриття провадження в справі за відсутності складу інкримінованого адміністративного правопорушення відсутні.
З огляду на сукупність вищенаведених доказів, апеляційний суд вважає постанову Доброславського районного суду Одеської області від 08.04.2026 такою, що відповідає вимогам закону. Підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Шемета Ігоря Олеговича в інтересах ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
Постанову Доброславського районного суду Одеської області від 08 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя           І.А. Артеменко