Справа № 344/20999/25 
Провадження № 2/344/1940/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Атаманюка Б. М.,
секретаря Солонинкоо С.А.,
за участі:
представника позивача в режимі відеозв`язку - адвоката Козар М.В.,
представника відповідача – адвоката Вєрдзєлової О.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом адвоката Козар Михайла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - ТзОВ «БК Цитадель», про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майнові права на квартиру, поділ майна подружжя,- 
В С Т А Н О В И В: 

Адвокат Козар Михайло Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ТзОВ «БК Цитадель», про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя майнові права на квартиру, поділ майна подружжя.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.12.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Позов обґрунтовуваний тим, що ОСОБА_1 03 лютого 2009 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . В шлюбі народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року шлюб між сторонами розірвано.
18 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 було укладено договір №340 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останній набув майнові права на трикімнатну квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м.. За домовленістю між сторонами, вартість об`єктів становила 633 150 гривень, що еквівалентно 24 240 доларів США. Обумовлена Договором сума була сплачена у повному обсязі, про що 18.11.2021 ТОВ «БК ЦИТАДЕЛЬ» ОСОБА_4 видано довідку. 17.01.2022 між Сторонами був підписаний Акт прийому-передачі, проте право власності на об`єкти нерухомості відповідачка за собою не зареєструвала.
Нерухоме майно куплялося для сім`ї за грошові кошти, які були спільними заощадженнями сторін від власної праці, а тому позивач вважає майнові права на дану квартиру та комору об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з рівністю часток.
Враховуючи наведене позивач просить суд: 
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права на квартиру у АДРЕСА_2 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №340 від 18 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 ; 
- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину майнових прав на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №340 від 18 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 .
ВІДЗИВ.
Представник відповідача скористалася правом подання відзиву на позов в якому щодо задоволення позовних вимог заперечила посилаючись на те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, які можуть належати на праві спільної сумісної власності подружжю та можуть бути предметом поділу між подружжям. Згідно п. 3.1.2 Договору обов`язок здачі в експлуатацію об`єкта покладено на Продавця (ТОВ «БК ЦИТАДЕЛЬ»). Також зазначає, що позивачем не надано доказів того, що «грошові кошти, які відповідачкою були сплачено ТОВ «БК ЦИТАДЕЛЬ», були спільними заощадженнями сторін від власної праці. Тому, враховуючи той факт, що право власності на нерухоме майно не зареєстровано, будинок не прийнято в експлуатацію, просила суд у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача - адвокат Козар М.В. в режимі відеозв`язку у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові, просив позов задовольнити. 
Представник відповідача адвокат Вєрдзєлова О.В. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов, додатково пояснила, що попри підписання акту-приймання передачі об`єкт фактично не введений у експлуатацію. Вважає, що майно можна поділити тільки після прийняття об`єкту у експлуатацію і реєстрацію права власності на нього, а до цього майнові права не є об`єктом поділу. Просила суд відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи у судове засідання не прибув повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
ЗАКОНОДАВСТВО.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність»
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.
Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.
Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.
Згідно із ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки .
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч 3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, копії, засвідчені в установленому порядку.
Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
У Постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
Статтею ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 травня 2019 року в рамках справи № 760/17864/16-ц, провадження № 61-699св17 (ЄДРСРУ № 81722147) підтвердив раніше сформовану позицію викладену у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 6-14-39цс19 та від 27 лютого 2019 року у справі № 6-14-606цс18, яка полягає в тому, що у разі невиконання належним чином взятих на себе зобов`язань, а також, відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-461 цс19 від 09 жовтня 2019 року.
Тобто, в усталеній судовій практиці наявний механізм визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідно, за можливості набуття особою майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва слід вважати, що такі права можуть виступати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
В даній справі між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, що регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.
Так, за змістом Глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на наведені положення закону, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).
ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований 03.02.2009 року та розірваний рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025. (а.с.8-9).
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому, №340 від 18 листопада 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 , Продавець «БК ЦИТАДЕЛЬ» зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_2 нерухоме майно, яке буде створене ним у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти нерухоме майно у відповідності до умов даного Договору та оплатити його. 1.1.1.3а даним договором продається: трикімнатна квартира за будівельним номером АДРЕСА_1 та комора №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому (а.с.10-11).
Відповідно до довідки від 18.11.2021, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ», ОСОБА_2 , станом на 18.11.2021 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №340 від 18 листопада 2021 проінвестовано 93,8 м.кв. по АДРЕСА_3 (а.с.12). 
Відповідно до акту приймання-передачі від 17.01.2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» передає, а ОСОБА_2 приймає у власність трикімнатну квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому (а.с.13-15).
Таким чином, судом встановлено, що майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., були набуті ОСОБА_2 в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 
Також встановлено, що попри підписання Акту приймання передачі право власності на квартиру та комору відповідачем не зареєстровано (причини невстановлені). Третя особа - ТзОВ «БК Цитадель», як сторона договору, не заперечила наявність у відповідача майнових прав на спірне майно, та, водночас, не повідомила суд про причини не можливості реєстрації права власності за відповідачем.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач володіє майновими правами на нерухоме майно, які набуті ним під час перебування у шлюбі, за спільні кошти сторін. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майнові права
Оскільки такі майнові права є об`єктом цивільних прав, то слід вважати, що на них поширюються правовідносини щодо поділу майна подружжя, що є підставою для визнання таких майнових прав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з подальшим поділом таких прав з рівністю часток сторін. 
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 142, 200, 211, 247, 259-265, 294, 354, 355 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов – задовольнити.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнові права на квартиру у АДРЕСА_2 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №340 від 18 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину майнових прав на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., та комору №CVIII загальною площею 3,0 кв.м., які набуті на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №340 від 18 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БК ЦИТАДЕЛЬ» та ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.05.2026.

Суддя Богдан АТАМАНЮК