СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/826/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження (без виклику учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" (вх.№ 329 Д/2) 
на рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Паляницею Ю.О. (повне рішення складено 09.02.2026) 
за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м.Дружківка, Донецька область, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс", м.Дружківка, Донецька область,
про стягнення 155003,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" про стягнення заборгованості:
- за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби, в розмірі 154210,54 грн;
- за абонентське обслуговування в розмірі 792,50 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за фактично спожиті послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби, в розмірі 154210,54 грн, заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 792,50 грн, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки відповідач є співвласником усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, то, виходячи з норм чинного законодавства, у нього виник обов`язок з оплати за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення співвласників від такої участі. З огляду на те, що строк виконання платіжних зобов`язань відповідача є таким, що настав, а позивач надав детальний розрахунок щодо здійснених нарахувань у спірний період, показники якого відповідачем в порядку норм ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) не спростовані, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" про стягнення заборгованості за теплову енергію є правомірними. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 18.02.2026 через підсистему "Електронний суд" ТОВ "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго". Одночасно, апелянт просить вирішити питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує про таке:
- у матеріалах справи відсутні належні у розумінні приписів статті 76 ГПК України докази на підтвердження доводів та тверджень позивача щодо надання послуги опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, що були визначені ним у поданому позові. Позивач не надав доказів наявності опалення місць загального користування за ознакою встановлення опалювальних засобів, арматури та трубопроводів, а тому не довів відповідно до положень ст. 74 ГПК України обґрунтованість заявлених позовних вимог; 
- жодних дій, які свідчили б про бажання укласти індивідуальний договір з надавачем послуги постачання теплової енергії або намір її отримувати, відповідач не вчиняв. Відсутність договору, передбаченого Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі – Закон №2189-VIII) між позивачем та відповідачем унеможливлює нарахування заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби, в розмірі 154 210,54 грн по формулі, визначеної Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика 315), оскільки Методика № 315 не підлягає застосуванню постачальником послуг у взаємовідносинах із споживачем після 01.05.2019 та до укладання нового договору, передбаченого Законом №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", як й заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 792,50 грн; 
- суд першої інстанції надав неправильне тлумачення закону та не застосував закон, який підлягав застосуванню та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 124 ГПК України позивач зазначає про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи судом апеляційної інстанції, який складається з сплати судового збору в розмірі 2 906,88 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, а також 4 000,00 грн за участь в судовому засіданні, які, на його думку, є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в розуміння положень ч. 4 ст. 126 ГПК України.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" (вх. 329 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25; визначено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" (вх. 329 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження); витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/826/25.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему "Електронний суд" до електронного кабінету користувачів і доставлена учасникам справи 02.03.2026 о 19:48 год.
Відтак судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи, направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку письмового провадження (без виклику учасників справи в судове засідання), а також створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.
03.03.2026 від Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 без задоволення; рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 – залишити без змін.
В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:
- відповідач як власник нежитлового приміщення є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку та зобов`язаний брати участь у його утриманні і нести відповідні витрати. Позивач здійснював нарахування відповідачу виключно за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби опалення, а також плати за абонентське обслуговування відповідно до вимог Закону №2189 та умов типового індивідуального договору. Розрахунок та розподіл обсягу теплової енергії, спожитої у будівлі, у тому числі на загальнобудинкові потреби опалення, здійснено відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, якою не передбачено винятків для приміщень, відключених або відокремлених від централізованого опалення;
- між сторонами у спірний період існували договірні правовідносини на підставі публічного індивідуального договору приєднання, укладеного відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі – Правила № 830). Факт надання послуги у спірний період підтверджується актами підключення та відключення багатоквартирного будинку до системи централізованого теплопостачання у відповідні опалювальні сезони, рішеннями органів місцевого самоврядування про початок та закінчення опалювальних періодів, а також рахунками та претензіями, направленими відповідачу;
- із загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії Методикою № 315 окремо визначається частка, що припадає на загальнобудинкові потреби опалення, яка включає витрати на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових мереж (систем) опалення. При цьому Методика № 315 передбачає здійснення таких нарахувань незалежно від наявності або відсутності окремих опалювальних приладів у місцях загального користування, оскільки загальнобудинкові потреби опалення охоплюють також функціонування внутрішньобудинкових систем і теплові втрати будівлі як єдиного об`єкта. Чинним законодавством не передбачено винятків, які б звільняли співвласників від обов`язку оплати теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів у місцях загального користування;
- безпідставними є посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 620/10707/21 та від 24.12.2024 у справі № 620/12204/21 як на підставу неможливості застосування Методики № 315 у даних правовідносинах. Зазначені постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних і правових обставин та не стосуються подібних правовідносин у даній справі;
Щодо заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що вважає їх завищеними та неспівмірними, у зв`язку з чим не погоджується з їх розміром.
03.03.2026 Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" через підсистему "Електронний суд" подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. 
05.03.2026 через підсистему "Електронний суд" подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вказаний документ досліджено судовою колегією та долучено до матеріалів справи. 
06.03.2026 Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" через підсистему "Електронний суд" подано заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу), який досліджено судовою колегією та долучено до матеріалів справи. 
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026 у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.
Відповідно до статуту Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", затвердженого розпорядженням №30 від 18.01.2001 голови облдержадміністрації в редакції розпорядження №941/5-20 від 28.08.2020 голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації, позивач є юридичною особою публічного права (п.2.1); метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством.
Управління підприємством на період дії Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" здійснює облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація. Підприємство є юридичною особою та самостійним господарським суб`єктом, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем в судових органах, укладати угоди (п.п.1.2, 2.1 Статуту).
До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 16 теплопостачальних відокремлених підрозділів - виробничих одиниць, що не мають статусу юридичної особи та діють згідно з Положенням, затвердженим Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго", зокрема, відокремлений підрозділ - виробнича одиниця Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Дружківкатепломережа" (п.3.1 Статуту).
Як зазначено в позовній заяві, на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем було розміщено (опубліковано) типовий договір на офіційному сайті Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" http://www.kpdtke.com.ua. На вказаному сайті позивач також розмістив інформацію про вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку; розмір тарифу, розмір плати за абонентське обслуговування, заяву-приєднання, тощо.
Як вказує позивач, в період з 01.01.2022 по 01.07.2025 Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" забезпечувало постачання теплової енергії, а також надавало послуги з абонентського обслуговування до багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул.Соборна (колишня – Леніна), 17.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 23.12.2016 зареєстровано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" на вбудоване приміщення за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул.Соборна (колишня – Леніна), 17.
Відповідно до наявного у матеріалах справи акту б/н від 02.12.2015 обстеження, складеного між Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс", у приміщенні відповідача зафіксована відсутність радіаторів центрального опалення, стояки заізольовані.
В той же час, у спірні періоди будинок за вказаною адресою підключався та відключався до мережі (системи) теплопостачання у зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів, що підтверджується актами №29 від 26.10.2021, №29 від 01.04.2022, №29 від 01.11.2022, №29 від 01.04.2023, №29 від 01.11.2023, №29 від 31.03.2024, №29 від 02.11.2024, №29 від 27.03.2025, складеними між Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" в особі відокремленого підрозділа - виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Дружківкатепломережа" та Комунальним підприємством "Комсервіс" Дружківської міської ради.
З огляду на постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий будинок, в якому знаходиться вбудоване приміщення, що належить відповідачу, враховуючи опублікування типового договору на офіційному сайті Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", позивач вважає, що між сторонами діє відповідний договір, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" зобов`язане оплачувати вартість витрат на загальнобудинкові потреби пропорційно до займаної ним площі приміщення та абонентську плату.
Відтак позивач сформував акти та рахунки на загальну суму 154210,54 грн щодо витрат теплової енергії на загальнобудинкові потреби у будинку по вулиці Соборній, 17, належних до сплати відповідачем, а саме: №1122_16044 за листопад 2022 року на суму 29160,06 грн, №1222_16044 за грудень 2022 року на суму 9596,96 грн, №123_16044 за січень 2023 року на суму 10869,24 грн, №223_16044 за лютий 2023 року на суму 10088,10 грн, №323_16044 за березень 2023 року на суму 9332,34 грн, №1123_16044 за листопад 2023 року на суму 8462,24 грн, №1223_16044 за грудень 2023 року на суму 8528,24 грн, №124_16044 за січень 2024 року на суму 9224,14 грн, №224_16044 за лютий 2024 року на суму 7114,50 грн, №324_16044 за березень 2024 року на суму 8263,60 грн, №1124_16044 за листопад 2024 року на суму 9113,72 грн, №1224_16044 за грудень 2024 року на суму 9245,88 грн, №125_16044 за січень 2025 року на суму 8176,50 грн, №225_16044 за лютий 2025 року на суму 11439,61 грн, №325_16044 за березень 2025 року на суму 5595,41 грн.
Тарифи визначені відповідно до розпоряджень №1083/5-21 від 27.10.2021, №1309/5-21 від 23.12.2021, №477/5-23 від 02.10.2023, №85/5-24 від 19.02.2024, №599/5-24 від 09.09.2024, №828/5-24 від 12.12.2024, №117/5-25 від 17.02.2025 голови Обласної державної адміністрації, начальника (керівника) Обласної військової адміністрації (Обласної військово-цивільної адміністрації).
Також, позивач оформив акти і рахунки відносно належної до сплати відповідачем за спірний період абонентської плати на загальну суму 792,50 грн: №А_1122А_16044 за листопад 2022 року на суму 218,76 грн (з урахуванням перерахунку з січня 2022 року по жовтень 2022 року), №А_1222А_16044 за грудень 2022 року на суму 21,36 грн, №А_123А_16044 за січень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_223А_16044 за лютий 2023 року на суму (-) 41,06 грн (з урахуванням перерахунку з січня 2022 року по вересень 2022 року), №А_323А_16044 за березень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_423А_16044 за квітень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_523А_16044 за грудень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_623А_16044 за червень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_723А_16044 за липень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_823А_16044 за серпень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_923А_16044 за вересень 2023 року на суму 21,36 грн, №А_1023А_16044 за жовтень 2023 року на суму 28,07 грн, №А_1123А_16044 за листопад 2023 року на суму 28,07 грн, №А_1223А_16044 за грудень 2023 року на суму (-) 68,41 грн (з урахуванням перерахунку з жовтня 2022 року по вересень 2023 року), №А_124А_16044 за січень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_224А_16044 за лютий 2024 року на суму 28,07 грн, №А_324А_16044 за березень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_424А_16044 за квітень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_524А_16044 за травень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_624А_16044 за червень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_724А_16044 за липень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_824А_16044 за серпень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_924А_16044 за вересень 2024 року на суму 28,07 грн, №А_1024А_16044 за жовтень 2024 року на суму 29,78 грн, №А_1124А_16044 за листопад 2024 року на суму 29,78 грн, №А_1224А_16044 за грудень 2024 року на суму (-) 56,04 грн (з урахуванням перерахунку з жовтня 2023 року по вересень 2024 року), №А_125А_16044 за січень 2025 року на суму 29,78 грн, №А_225А_16044 за лютий 2025 року на суму 29,78 грн, №А_325А_16044 за березень 2025 року на суму 29,78 грн, №А_425А_16044 за квітень 2025 року на суму 29,78 грн, №А_525А_16044 за травень 2025 року на суму 29,78 грн, №А_625А_16044 за червень 2025 року на суму 29,78 грн.
Розмір плати за абонентське обслуговування був встановлений відповідно до наказів №215 від 14.09.2022, №243 від 04.09.2023, №211 від 05.09.2024 Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" та складених до них калькуляцій.
Вказані акти та рахунки були направлені на зареєстровану адресу відповідача листом з описом вкладення. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" рахунки не оплатило, обґрунтованих заперечень щодо визначених у них сум, застосованих тарифів тощо не надало.
Оскільки відповідач своїх обов`язків за типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії не виконав, Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" заявлено до стягнення у судовому порядку заборгованість за тепловою енергією, витраченою на загальнобудинкові потреби в розмірі 154210,54 грн, а також заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 792,50 грн.
03.02.2026 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.
Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи таке.
У статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, у тому числі і з договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також обов`язкові умови, встановлені актами цивільного законодавства ( 626, 627, 628 ЦК України).
Договором може бути передбачено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (стаття 630 ЦК України).
Публічним є договір, в якому підприємець бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до нього звернеться, а умови такого договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким законом надано пільги. При цьому зміна умов публічного договору приєднання для окремого споживача не допускається, оскільки це призводило б до порушення принципу рівності прав інших учасників таких відносин (ст.633 ЦК України).
Частиною шостою статті 633 Цивільного кодексу України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать обов`язковим для сторін правилам укладення і виконання такого договору, є нікчемними. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом, а також ті, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або стандартних формах і можуть бути прийняті іншою стороною лише шляхом приєднання до договору в цілому без права на внесення змін до його змісту (ст.634 ЦК України).
Спірні правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VІІІ.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами та інше.
За наведеними у пунктах 2, 5-6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VІІІ визначеннями:
- виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
- житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
- індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Щодо посилання апелянта на ту обставину, що між ним і позивачем не було укладено договору у межах дії Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" слід зазначити таке.
Як зазначалося вище, основні засади організаційних і господарських відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг визначені Законом України №2189-VIII, який з 1 травня 2019 року набрав чинності в повному обсязі. Цей Закон встановив іншу класифікацію комунальних послуг, нову систему договірних відносин і оновлені істотні умови договорів.
Відповідно до статей 12, 14 Закону №2189-VIII визначено, що надання комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах через укладення індивідуальних або колективних договорів, що мають відповідати типовим формам, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відтак договори, укладені за попереднім законодавством, не відповідають вимогам нового Закону, оскільки діяли в межах старої моделі договірних відносин, тоді як Закон №2189-VIII запровадив нову систему надання комунальної послуги з постачання теплової енергії, яка має інший предмет правового регулювання та інший порядок укладення, зміни й виконання договорів.
У розділі VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність до моменту укладення договорів за новими правилами. У разі бездіяльності співвласників щодо визначення моделі договірних відносин, законодавець передбачив обов`язок виконавця ініціювати укладення індивідуальних договорів напряму з кожним співвласником.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2189-VІІІ законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, які регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Кабінет Міністрів України постановою від 21.08.2019 № 830 затвердив Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії, які набули чинності 04.09.2019. Зазначені Правила регулюють відносини між виконавцем послуги суб`єктом господарювання, що здійснює постачання теплової енергії, та споживачем, який отримує або має намір отримати таку послугу. Вони визначають вимоги до якості послуги, порядок обліку спожитої теплової енергії та порядок її оплати.
Відповідно до п. 13 Правил № 830 послуги з постачання теплової енергії надаються виключно на договірних засадах. При цьому договір укладається на основі типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до статті 14 Закону №2189-VIII.
На час запровадження індивідуальних договорів у 2020 році чинна редакція Правил №830 не передбачала обов`язкового оприлюднення їх тексту. Фактом приєднання споживача до умов договору вважалися дії, що свідчать про волю отримувати послугу зокрема її оплата чи користування нею.
Нова редакція Закону №2189-VIII (з урахуванням змін, внесених Законом від 03.12.2020 №1060-ІX) передбачає, що якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Лише з 01.10.2021, після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, було встановлено правило щодо оприлюднення тексту індивідуального договору. 
Згідно з п. 13 Правилами № 830 індивідуальний договір набуває чинності через 30 днів з моменту його публікації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування або виконавця послуг, якщо співвласники не прийняли рішення про іншу модель договірних відносин. Фактом приєднання до такого договору є вчинення споживачем дій, які свідчать про його волю укласти договір, зокрема отримання послуги.
Відтак, договори, укладені до набрання чинності цим Законом, діяли лише до моменту укладення нових договорів за правилами Закону №2189-VIII. У зв`язку з цим договірні правовідносини були заміщені спочатку типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, а надалі публічним договором приєднання, укладеним у порядку та за умовами, визначеними чинним законодавством.
Така правова конструкція знайшла своє підтвердження у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23, де визначено, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.
Враховуючи вказане, правовідносини між сторонами у цій справі регулюються умовами публічного договору приєднання на надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022.
04.10.2021 Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго", як виконавцем послуг з постачання теплової енергії, на офіційному веб-сайті підприємства https://kpdtke.com.ua/ було проінформовано споживачів про можливість обрання моделей договірних відносин та опубліковано публічний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на своєму офіційному веб-сайті було розміщено текст типового договору та форми заяви-приєднання, що відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептуванню споживачем.
Відповідно до п.2 вказаного договору він є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця www.kpdtke.com.ua.
Як встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів підписання між сторонами договору, а також підписаної відповідачем заяви-приєднання до індивідуального договору на послугу з постачання теплової енергії за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул.Соборна (колишня – Леніна), 17. Відсутні також і докази проведення відповідачем оплат за оформленими позивачем рахунками.
Проте відповідач протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим висловив мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №2189-VIII.
З огляду на викладене, послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, буд. № 17 у період з листопада 2022 року по березень 2025 року, надавалися позивачем на підставі укладеного у визначеному закону порядку індивідуального договору, умови якого були публічно розміщені на офіційному веб-сайті позивача 04.10.2021 та який набрав чинності після спливу 30 днів.
Водночас посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 620/10707/21 та від 24.12.2024 у справі № 620/12204/21, яка є не релевантною до спірних правовідносин, так як і доводи апеляційної скарги щодо відсутності між позивачем та відповідачем договору, передбаченого Законом №2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги", суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що суперечать встановленим судом фактам.
Крім того, відсутність укладеного письмового договору не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отримані послуги, а користування тепловою енергією у багатоквартирному будинку є беззаперечним фактом. Факт постачання теплової енергії вважається правомірним в межах офіційно визначеного опалювального періоду, і споживач зобов`язаний оплачувати отриману послугу теплопостачання, якщо вона надавалась у межах цього періоду згідно з рішенням органу місцевого самоврядування, які надано до матеріалів справи.
В свою чергу, факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії та наявність договірних відносин підтверджується запровадженням індивідуального публічного договору приєднання (опублікування 04.10.2021; набрання чинності за правилом мовчазного акцепту після спливу 30 днів) і фактичним наданням та споживанням послуги, що підтверджується: підписаними актами підключення/ відключення будинку за сезони 2021-2025 роки (т.1, а.с. 100-103); рахунками, актами та претензіями від 12.05.2025 № 197/0, від 14.07.2025 № 477.
Як зазначалось судом першої інстанції, вбудоване приміщення, що належить відповідачу, по вулиці Соборній, 17 у місті Дружківці, відключене від системи централізованого опалення. Проте, воно розташоване у багатоквартирному житловому будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення (теплопостачання).
Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власники квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна цього будинку (приміщень загального користування, конструктивних елементів, інженерних мереж та обладнання, об`єктів на прибудинковій території, а також за наявності державної реєстрації прав на земельну ділянку). Отже, обов`язок нести витрати, пов`язані з утриманням і функціонуванням такого майна, є похідним від права співвласності.
Звідси випливає обов`язок кожного власника брати участь у розподілі будинкового обсягу теплової енергії, у тому числі тієї, що витрачається на місця загального користування та допоміжні приміщення, і здійснювати оплату наданої послуги своєчасно та в повному обсязі.
Згідно з приписами пункту 3 частини першої статті 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" нежитлове приміщення є ізольованим об`єктом у складі багатоквартирного будинку, не належить до житлового фонду та становить самостійний об`єкт нерухомості. Такий статус зумовлює для його власника участь у правовідносинах співвласності спільного майна будинку.
До витрат на управління багатоквартирним будинком належать, зокрема, витрати на утримання й ремонти спільного майна, технічне переоснащення, оплата комунальних послуг, що споживаються щодо цього майна, винагорода управителю (за його залучення), а також інші витрати, визначені рішенням співвласників або законом. Такі витрати розподіляються між співвласниками пропорційно їхнім часткам (площам), якщо інший порядок не встановлено, а факт невикористання окремого приміщення чи відмова від користування спільним майном не звільняє власника від участі у вказаних витратах (ст.12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").
З урахуванням набуття чинності Законом України № 1060-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг", запровадження з 01.05.2019 нової редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", змінено підхід до розподілу між споживачами обсягів комунальних послуг, спожитих у будівлі.
Порядок такого розподілу визначено Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315.
Пунктом 2 частини другої статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Починаючи з лютого 2022 року (наказ Мінрегіону від 28.12.2021 № 358), замість окремих категорій "витрат тепла на місця загального користування" та "потреб на функціонування внутрішньобудинкової системи" застосовується узагальнений показник "загальнобудинкові потреби опалення", який обчислюється за пунктом 8 розділу IV Методики № 315 в редакції 2022 року. Саме ці приписи підлягають застосуванню при оцінці правильності нарахувань і розподілу обсягів теплової енергії у спірних правовідносинах у відповідних періодах.
Розподіл між споживачами здійснюється за показаннями вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів, а за їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) відповідно до Методики № 315. 
В п.38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, зазначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Отже, на споживача покладається обов`язок сплачувати пропорційну частку обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, визначену відповідно до Закону та Методики № 315, незалежно від наявності індивідуального опалення чи відключення конкретного приміщення від централізованої системи.
Як встановлено судом першої інстанції, нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. 
У кожному з опалювальних сезонів 2021-2023 роки, 2022-2023 роки, 2023-2024 роки та 2024-2025 роки будинок підключався до системи централізованого опалення, що підтверджується актами №29 від 26.10.2021, №29 від 01.04.2022, №29 від 01.11.2022, №29 від 01.04.2023, №29 від 01.11.2023, №29 від 31.03.2024, №29 від 02.11.2024, №29 від 27.03.2025, складеними між Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" в особі відокремленого підрозділа - виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго” "Дружківкатепломережа" та Комунальним підприємством "Комсервіс" Дружківської міської ради.
Водночас об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалювальне приміщення.
З огляду на вищевказане, наявний факт отримання відповідачем послуг теплопостачання для потреб будинку за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул.Соборна (колишня – Леніна), 17.
Відповідно до приписів статті 19 та статті 24 Закону України "Про теплопостачання" на споживача покладено обов`язок дотримуватися умов договору та щомісячно сплачувати вартість фактично отриманої теплової енергії
Відповідно пункту 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. 
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Пунктом 35 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Пунктом 30 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.
Згідно з п. 33 індивідуального договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Відповідно до п. 34 індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Відповідно до п.32 індивідуального договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
На виконання вимог пункту 6 частини першої статті 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 21.08.2019 Урядом прийнято постанову №808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами".
Акти приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії та відповідні рахунки на оплату були направлені на зареєстровану адресу відповідача листом з описом вкладення, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами (т.1, а.с. 137-140).
Доказів оплати відповідачем зазначених рахунків матеріали справи не містять.
Згідно з здійсненим позивачем розрахунку за відповідачем рахується заборгованість за теплову енергію за період з 01.01.2022 по 01.07.2025, витрачену на загальнобудинкові потреби, в розмірі 154 210,54 грн, заборгованості за абонентське обслуговування в сумі 792,50 грн (т.1, а.с. 141-156). Судом першої інстанції були перевірені судом розрахунки та зроблено висновок, що вони відповідають вимогам спеціального законодавства та Методики № 315.
Додержання порядку нарахування вказаної заборгованості відповідача не охоплюється доводами апеляційної скарги (не спростовується), у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не перевіряється. 
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за період з 01.01.2022 по 01.07.2025 в розмірі 154 210,54 грн за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби, та абонентське обслуговування за той самий період в розмірі 792,50 грн підлягає задоволенню.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За загальним правилом, доказування полягає не лише у поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що у даному випадку скаржником зроблено не було.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до приписів статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче Торгівельно-комерційне підприємство "Елліс" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 03.02.2026 у справі №905/826/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 30.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова