Справа № 939/3169/25

РІШЕННЯ
Іменем України
04 червня 2026 року	селище Бородянка  	

Бородянський районний суд Київської області в складі головуючого - судді Стасенка Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
 
УСТАНОВИВ:

 
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 листопада 2020 року на підставі заявки-анкети № 3349913 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом між ТОВ "Інфінанс" і ОСОБА_1 було укладено договір № 0505527397, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 7319 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 0.875% за один день користування кредитом; строк дії договору 3 роки. Пропозиція (оферта) на отримання другого траншу згідно заявки-анкети № 3349913 від 22 листопада 2020 року в рамках договору про надання позики № 0505527397 від 08 листопада 2020 року підписана позичальником 22 листопада 2020 року, електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором), надісланим за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору, шляхом заповнення заявки про надання (отримання) кредиту на сайті із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому ТОВ "Інфінанс" було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. 11 лютого 2022 року між ТОВ "Інфінанс" і ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором № 0505527397 від 18 листопада 2020 року. В подальшому за умовами договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором ТОВ "Коллект Центр". У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, загальний розмір заборгованості за договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на день формування позовної заяви, становить 268292 грн 50 коп., з яких: 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 187302 грн 50 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 73990 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 112717 грн 50 коп., з яких 7000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 105717 грн 50 коп. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Також просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. і витрати на правову допомогу в розмірі 25000 гривень.
За ухвалою судді від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.
05 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача – адвокат Смірнова Т.В. зазначила, що позивачем не надано жодного доказу укладення договору № 0505527397 від 08 листопада 2020 року. Згідно заявки-анкети, оферти та акцепту оферти від 22 листопада 2020 року ОСОБА_1 надано кредитні кошти в сумі 7319 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 0.875% за один день користування. Відповідно до доданих розрахунків до договору № 0505527397, заборгованість відповідача становить 268292 грн 50 коп., з яких 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 261292 грн 50 коп. – заборгованість за відсотками. Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення позичальником вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином кредитодавцем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування.
Також зазначила, що відповідно до положення п. 15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній станом на 08 і 22 листопада 2020 року) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Станом на листопад 2020 року і в подальшому особливий стан в Україні діяв згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014. Відповідно до військового квитка, серія НОМЕР_1 , з 11 грудня 2020 року відповідач є військовослужбовцем. Також зазначила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, належним чином не обґрунтованим, оскільки справа відноситься до категорії малозначних, позовна заява є шаблонною, а документи, необхідні для підготовки позову, надані адвокату позивачем. Велика Палата Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (п. 21 додаткової постанови) зазначила, що при визначенні суми відшкодування, суд повинен виходити з критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, та враховувати чи змінювалась правова позиція сторін у справі, чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі та доводи, якими протилежна сторона обґрунтовує свої вимоги.
Тому, з урахуванням вказаних обставин, просила в задоволенні позову відмовити.
08 січня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем не заперечується, що всі відомості, вказані в анкеті-заявці, є коректними, зокрема: прізвище, ім`я, по-батькові, РНОКПП, паспортні дані, телефон, тощо. До того ж відповідачем здійснювалось погашення за кредитним договором, а внесення відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за договором, та підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору та погодження його умов. Відповідач не обґрунтував свої сумніви у дійсності даного договору, а тому долучені копії договору з додатками є належними та достатніми доказами.
У розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов і за який період вона нарахована. Не погоджуючись з умовами нарахування процентів за договором відповідач порушує принцип змагальності сторін, оскільки свого контррозрахунку не надає. Відповідно до договору позичальнику надано кредит в розмірі 7000 грн, строком користування 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 0.875% за один день користування кредитом. Відповідно до акцепту оферти від 22 листопада 2020 року максимальна відсоткова ставка 3.5% за один день користування кредитом застосовується за умов неналежного виконання умов договору. У зв`язку з неналежним виконанням договору кредитором було застосовано відсоткову ставку на рівні 3.5%. Тридцятиденний строк користування кредитом – це строк із максимально вигідним нарахуванням відсотків. Позичальник обрав для себе варіант погашення боргу, який передбачав сплату основної заборгованості та відсотків у повному обсязі у вісімнадцятиденний строк, а користувався кредитними коштами поза межами цього строку. Таким чином сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитора нараховуються відсотки за користування кредитом за весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання в якості процентів за порушення грошового зобов`язання. У період з 11 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" нарахувало відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою 3.5%, що становить 81585 гривень. Позивач просить стягнути заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 105717 грн 50 коп., нараховану первісним кредитором за період з 22 листопада 2020 року по 11 лютого 2022 року. Належних та допустимих доказів того, що з 22 листопада 2020 року по 11 лютого 2022 року відповідач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебував безпосередньо в районах та в період здійснення вищезазначених заходів, не надано, а тому його доводи не заслуговують на увагу. Таким чином проценти нараховано без порушення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення цих витрат. Проте, відповідач не наводить обґрунтування завищеної вартості послуг. Тому такі твердження є припущеннями. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. До того ж спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням договору. Тому, з урахуванням викладених обставин, просила позов задовольнити в повному обсязі.
12 січня 2026 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача послалась на обставини, зазначені у відзиві на позов. Наголосила, що станом на 08 і 22 листопада 2020 року п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мав наступну редакцію: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються". Зміни до вказаного пункту статті були внесені 30 березня 2021 року. Тому просила в задоволенні позову відмовити.
У письмових поясненнях, які надійшли до суду 19 січня 2026 року, представник позивача просила при винесенні рішення врахувати всі обставини, вказані нею у відповіді на відзив, та задовольнити позов у повному обсязі.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 18 листопада 2020 року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505527397/2 від 08 листопада 2020 (оферта) та надання кредиту відповідно до заявки-анкети № 3349913 від 22 листопада 2020 року, шляхом підписання електронним підписом, за умовами якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7319 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою річної відсоткової ставки в розмірі 319,375% в розрахунку 0,875% за один день користування кредитом, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1921 грн 24 коп. за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації (а.с. 16-18, 19-25, 26, 26 на звороті).
11 лютого 2022 року між ТОВ "Інфінанс" і ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ "Інфінанс" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором № 0505527397 від 18 листопада 2020 року в розмірі 112717 грн 50 коп., з яких 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 105717 грн 50 коп. – заборгованість за процентами (а.с. 34-39).
10 січня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" і ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 0505527397 від 18 листопада 2020 року (а.с. 40-45).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023, ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором в розмірі 194302 грн 50 коп., з яких 7000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 187302 грн 50 коп. – заборгованість за процентами (а.с. 54). 
Згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 0505527397 від 18 листопада 2020 року станом на 30 вересня 2025 року становить 268292 грн 50 коп., з яких 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 187302 грн 50 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 73990 грн – заборгованість за відсотками, нарахована за період з 10 січня 2023 року по 30 вересня 2025 року (а.с. 33).
З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 сплатив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 2967 грн 65 копійок (а.с. 27-31).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Щодо нарахування заборгованості за відсотками за вказаним договором, то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, за весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 11 грудня 2020 року прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України на три роки, до 11 грудня 2023 року (а.с. 78-79).
З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відповідачу процентів за користування кредитом частково здійснювалося в період дії п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їй сімей", чинного у редакції Закону № 1357-ІХ від 30 березня 2021 року.
Оскільки на період дії кредитного договору № 0505527397, а саме з 18 листопада 2020 року по 18 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 з 11 грудня 2020 року був військовослужбовцем, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за період з 18 листопада 2020 року до 11 грудня 2020 року у розмірі 1472 грн 95 копійок (7319 грн х 23 дні х 0,875%).
З розрахунку заборгованості вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за договором відповідач сплатив грошові кошти в загальному розмірі 2967 грн 65 копійок.
З урахуванням вказаних обставин, суд, частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 5824 грн 30 коп., виходячи з розрахунку 7319 грн – (заборгованість за тілом кредиту) + 1472 грн 95 коп. (проценти, нараховані за користування кредитом за 23 дні) – 2967 грн 65 коп. (кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості).
Оскільки з 11 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 був військовослужбовцем, то суд вбачає підстави для застосування положень п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за період після 11 грудня 2020 року.
Посилання відповідача на відсутність доказів укладення ним кредитного договору судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи, в тому числі відомостями про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 2967 грн 65 копійок. 
Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат суд враховує таке.
Частиною 1 ст.і 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року з додатком, заявки на надання правничої допомоги № 581 від 01 вересня 2025 року, витягу з акту № 14 про надання юридичної допомоги, згідно з якими витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, складають 25000 гривень (а.с. 11-13, 14, 15).
Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову та розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ "Коллект Центр" сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 2000 гривень.
Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" підлягає частковому задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 125 грн 17 коп., виходячи з розрахунку: 5824 грн 30 коп. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) / 112717 грн 50 копійок (розмір заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 526, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) заборгованість за договором № 0505527397 від 18 листопада 2020 року в розмірі 5824 (п`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 30 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на відшкодування витрат по сплаті судового збору 125 (сто двадцять п`ять) гривень 17 копійок та витрат на правничу допомогу 2000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині в позові відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 04 червня 2026 року.
	 	
Головуючий - суддя	Геннадій СТАСЕНКО