Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/5041/23
Провадження №: 2/332/30/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Погрібної О.М., за участю секретаря судового засідання Паніної Л.Д., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченко О.В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Трачук Н.І., представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Заболотнього О.А., представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Лісняка Я.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою адвоката Кравченко Ольги Василівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерія Валеріївна про визнання договору дарування недійсним, повернення майна,
встановив:
01 вересня 2023 року адвокат Кравченко О.В. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. про визнання договору дарування недійсним, повернення майна.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що 05 лютого 2009 року позивачка уклала з відповідачем, ОСОБА_2 , договір позики грошових коштів. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_2 надав розписку, згідно з якою він узяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США та зобов`язувався їх повернути на її першу вимогу.
 
15 лютого 2020 року позивачка пред`явила відповідачеві вимогу, в якій вказала на необхідність повернення вказаного боргу до 10 березня 2020 року. Зазначену вимогу ОСОБА_2 отримав 15.02.2020. У встановлений вимогою строк ОСОБА_2 грошові кошти позивачці не повернув; заборгованість за договором позики ним не погашена.
 
Станом на день виконання зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя належала будівля торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,2 кв.м.
 
23 грудня 2020 року право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинилося. ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, що видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. 23.12.2020 за р. № 4786. 
 
Того ж дня ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частку у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 23.12.2020 за р. № 4787.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, її спадкоємцями за законом є діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_2 , який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини.
 
Відповідач ОСОБА_2 , був достеменно обізнаний про свій обов`язок погасити борг за договором позики. Незважаючи на це, жодних дій, спрямованих на виконання цього обов`язку, він не вчинив. Натомість, після отримання вимоги про повернення позики, ОСОБА_2 здійснив низку заходів, направлених на ухилення від виконання зобов`язання щодо повернення позики. Так, у квітні 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був припинений, хоча вони продовжували проживати однією сім`єю. Згодом він позбувся належного йому майна, використавши приватно-правовий інструментарій всупереч його призначенню.
 
Зокрема, уклавши договір дарування, відповідач та його колишня дружина, з якою він проживав однією сім`єю, діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно позивачки, оскільки цей договір порушує її майнові інтереси і направлений на недопущення звернення стягнення на майно відповідача.
 
З наведених підстав позов просила задовольнити, визнати договір дарування недійсним та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу ОСОБА_2 .
 
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов визнав у повному обсязі. Пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його колишня дружина ОСОБА_5 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі у період з 18.10.2008 року по 02.04.2020 року. Вони з дружиною зареєстрували розірвання шлюбу, але продовжували проживати однією сім`єю до часу її смерті. Він єдиний хто відвідував її в лікарні, оплачував лікування, а потім займався її похованням. Діти дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приїхали лише на поховання, участі у витратах ні на лікування, ні на поховання матері не приймали. Визнав існування домовленостей між ним та ОСОБА_1 про те, що після припинення карантинних обмежень, він переоформить на неї будівлю торговельного комплексу в рахунок боргу. Зазначив, що саме дружина, знаючи від нього про боргову розписку від 05.09.2009 у розмірі 80000 доларів США, запропонувала розірвати шлюб та переоформити будівлю торговельного комплексу на неї. Вона вмовила його це зробити, мотивуючи це тим, що він старше неї, перехворів на інсульт і у випадку, якщо з ним щось трапиться доглядати його буде змушена саме вона. Саме тому, без будь-яких на те причин, вони розірвали шлюб і нікого про це не повідомляли. Визнав, що договір дарування уклав лише з однією метою, уникнути виконання умов боргової розписки за рекомендацією своєї дружини. 
Адвокат Заболотній О.А. в інтересах відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про безпідставність пред`явленого позову з огляду на недостовірність розписки від 05.02.2009 та вимоги від 15.02.2020. На думку адвоката, укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спірного договору дарування не підтверджує їх наміру уникнути боргових зобов`язань. Наголошує, що у справі відсутнє судове рішення про стягнення із ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 , яка до суду з таким позовом не зверталася. Свої заперечення мотивує «нетиповими» умовами позики, оскільки борг погашається не через конкретний відрізок часу, а на першу вимогу позикодавця. Тобто ризик пред`явлення вимоги про повернення боргу існував весь час. Вимогу ОСОБА_1 начебто пред`явила 15.02.2020, строк виконання зобов`язання у цій вимозі вказаий 10.03.2020. Проте договір дарування укладений 23.12.2020, тобто через десять місяців після пред`явлення вимоги. Зауважив, що ОСОБА_5 своєї згоди на отримання її чоловіком позики не надавала, не вказана у розписці як учасник правочину. Стверджував про визнання представником ОСОБА_1 позовних вимог у цивільній справі №332/1907/21, вважав, що ОСОБА_1 у різних процесах займає прямо протилежні позиції, що свідчить про недобросовісність її дій і відсутність реальних підстав для позову. Посилався на відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів достатніх для передачі їх у позику. Посилався на наявність у ОСОБА_2 іншого майна для погашення заборгованості за договором позики. Зазначив, що з листування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у месенджері Viberвбачається відсутність позики. Вважає, що борг у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , який підлягає сплаті фактично відсутній у зв`язку зі спливом позовної давності.
З наведених підстав у позові просив відмовити.
Представник позивачки подала відповідь на відзив, у якій не погодилася із аргументами відповідача ОСОБА_3 . Зазначила, що твердження представника відповідача щодо безпідставності пред`явленого позову з огляду на недостовірність розписки від 05.02.2009 та вимоги від 15.02.2020 не відповідають фактичним обставинам справи. Наполягала на фраудаторності оспорюваного договору з підстав викладених у позовній заяві. Зазначила, що сама по собі відсутність судового провадження про стягнення з боржника на користь кредитора грошових коштів на день укладення спірного договору на його фраудаторність не впливає. Визначальним у цьому разі є обізнаність боржника про наявність у нього зобов`язання перед кредитором. Відповідач ОСОБА_2 про свій борг перед позивачкою був достеменно обізнаний, його існування ніколи не заперечував, між ними спір щодо наявності і розміру заборгованості відсутній. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про те, що після припинення карантинних обмежень, спричинених хворобою COVID-19, ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу переоформить на позивачку будівлю торговельного комплексу. Проте, ОСОБА_2 своєї обіцянки не дотримав і подарував 1/2 частку у праві власності на вказане нерухоме майно своїй колишній дружині, ОСОБА_5 . Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою позовної давності вважає юридично неспроможним з огляду на пункти 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, оскільки ОСОБА_1 пред`явила ОСОБА_2 вимогу про погашення боргу 15 лютого 2020 року; кінцевий строк погашення боргу, вказаний у вимозі, - 10 березня 2020 року. Відтак позовна давність за вимогою про стягнення боргу розпочала свій перебіг 11 березня 2020 року. З 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який завершився 30 червня 2023 року, а з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до тепер. Стверджувала, що аргументи представника відповідача про «нетипові» умови позики на фраудаторність спірного договору не впливають, бо учасники цивільних відносин, керуючись принципом свободи договору, вільні у визначенні умов договору, а строк виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України може бути визначений моментом пред`явлення вимоги. Зазначила, що твердження представника відповідача про визнання представником ОСОБА_1 позовних вимог у іншій цивільній справі не відповідає дійсності, бо нею визнаний не позов, а фактичні обставини щодо проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю після розірвання шлюбу та повідомила, що спірний договір дарування вважає недійсним, проте з підстав його фраудаторності, а не з підстав, заявлених у позові ОСОБА_2 . Вважала, що посилання представника відповідача на листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відсутність боргових зобов`язань останнього не свідчить. Аргументи представника відповідача про відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів, достатніх для передачі в позику, вважала необґрунтованими, оскільки ці грошові кошти є особистим накопиченням її родини.
Наявність у ОСОБА_2 іншого майна (частки у праві власності на житлові будинки та транспортних засобів) фраудаторність спірного договору дарування не спростовує, оскільки вартість вказаного майна є очевидно недостатньою для погашення заборгованості за договором позики.
Вважала, що позовні вимоги є законними і такими, що підлягають задоволенню.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Заболотній О.А. подав заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодився із аргументами позивачки. Наполягав на безпідставності пред`явленого позову з огляду на те, що наявність боргу спростована відповідачем ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву. Наполягав на тому, що у справі відсутнє судове рішення про стягнення із ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 , яка до суду з таким позовом не зверталася. Щодо «нетипових» умов позики зазначив, що за загальним правилом особи вільні у визначенні умов договору. Але в конкретних обставинах конкретні умови конкретного договору позики викликають сумніви і додатково підтверджують безпідставність відповідних позовних вимог позивача. Наведені у відповіді на відзив обставини про наявність домовленостей між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про переоформлення на ОСОБА_1 торговельного комплексу після завершення карантину є недоведеними та стверджував, що такі домовленості не могли існувати навіть теоретично без згоди іншого співвласника. Вважав, що ОСОБА_1 у різних процесах займає прямо протилежні позиції, що свідчить про недобросовісність її дій і відсутність реальних підстав для позову. Посилався на відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів достатніх для передачі їх у позику та на наявність у ОСОБА_2 іншого майна для погашення заборгованості за договором позики. Зазначив, що з листування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у месенджері Viberвбачається відсутність позики. Вважав доводи позивачки несистемними та епізодичними. Щодо пропуску строку позовної давності зазначив, що його слід розглядати в контексті усіх заперечень, стверджував про те, що вся логіка дій позивачки свідчить про відсутність реального наміру стягнення нею боргу за позикою. Вважав дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умисними, спільними та узгодженими і направленими на протиправне позбавлення спадкоємців ОСОБА_5 належного їм по праву спадкування торговельного комплексу. Просив залишити без розгляду відповідь на відзив на позовну заяву про визнання договору дарування недійсним, повернення майна, а у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2024 року було задоволено клопотання представника позивачки адвоката Кравченко О.В. та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Надії Володимирівни копію спадкової справи №20/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
02 лютого 2024 року суд постановив ухвалу, якою клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Заболотнього О.А. задовольнив, зобов`язав позивачку ОСОБА_1 надати суду оригінал розписки ОСОБА_2 , відповідно до якої він взяв у боргу ОСОБА_1 80000 доларів США, від 05.02.2009 та призначив судову фізико-хімічну експертизу документів, проведення якої доручив експерту (експертам) товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України». На час виконання експертизи провадження у справі зупинив.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 (в особі представника) та відповідача ОСОБА_2 залишені без задоволення, а ухвала суду від 02 червня 20024 року без змін. 
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2025 року
за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Заболотнього О.А. провадження у справі поновлено.
23 липня 2024 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. надійшло повідомлення про неможливість надання копії спадкової справи №20/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що вона передана до Запорізького обласного державного архіву.
26 вересня 2024 року суд постановив ухвалу, якою витребував у Запорізького обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи №20/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
23 серпня 2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання адвоката Кравченко О.В., в інтересах ОСОБА_1 , в якому вона просила визнати поважною причину пропуску строку подання позивачем доказу, а саме висновку комплексної судової технічної експертизи документів та судової експертизи матеріалів, речовин, виробів від 01 серпня 2024 року №365-24, просила поновити цей процесуальний строк та приєднати даний доказ до матеріалів справи. Судом вказане клопотання задоволене.
24 вересня 2024 року через канцелярію суду надійшло клопотання адвоката Кравченко О.В., в інтересах ОСОБА_1 , в якому вона просила визнати поважною причину пропуску строку подання позивачем доказів, а саме звітів про незалежну оцінку ринкової вартості житлових будинків та висновків про вартість транспортних засобів, просила поновити цей процесуальний строк та приєднати дані докази до матеріалів справи. Судом вказане клопотання задоволене.
16 грудня 2024 року суд постановив ухвалу, якою клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Заболотнього О.А. задовольнив, зобов`язав позивачку ОСОБА_1 надати суду оригінал розписки ОСОБА_2 , відповідно до якої він взяв у борг у ОСОБА_1 80000 доларів США, від 05.02.2009 та призначив судову фізико-хімічну експертизу документів, проведення якої доручив експерту (експертам) товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України». На час виконання експертизи провадження у справі зупинив.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.04.2025 апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково. Ухвала суду від 16.12.2024 скасована, справа направлена для продовження розгляду процесуальних питань.
02 червня 2025 року суд постановив ухвалу, якою клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Заболотнього О.А. про витребування оригіналу розписки та долучення його до матеріалів справи задовольнив частково. Витребував у ОСОБА_1 оригінал розписки ОСОБА_2 , відповідно до якої він взяв у боргу ОСОБА_1 80000 доларів США, від 05.02.2009, зобов`язав ОСОБА_1 надати суду для огляду розписку під час дослідження письмових доказів у судовому розгляді по суті. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовив.
09 вересня 2025 року суд постановив ухвалу, якою підготовче засідання у справі закрив та призначив справу до судового розгляду по суті.
23 березня 2026 року через підсистему Електронний Суд надійшло клопотання адвоката Заболотнього, в інтересахвідповідача ОСОБА_3 , в якому він просив визнати поважною причину пропуску строку подання відповідачем доказів, а саме копії ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2022 у справі №332/1907/21 та супровідного листа суду від 16.08.2022 у справі №332/1907/21, просив поновити цей процесуальний строк та приєднати дані докази до матеріалів справи. Судом вказане клопотання задоволене.
Позивачка ОСОБА_1 , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Представник позивачки адвокат Кравченко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив . Просила позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Трачук Н.І. позовні вимоги визнала з підстав викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву. Не заперечувала проти їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Заболотній О.А. проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та запереченнях на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_4 , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Лісняк Я.В. проти позову заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що вважає розписку від 05.02.2009 недостовірною, зокрема складеною не в той час, який у ній вказаний.Зазначив, що у справі відсутнє рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 , а тому підстав визнавати договір дарування недійсним як фраудаторний не має. Стверджував про суперечливу поведінку позивачки у зв`язку із визнанням її представником обставин у цивільній справі №332/1907/21, що свідчить про недобросовісність її дій і відсутність реальних підстав для позову, відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів достатніх для передачі їх у позику. Вказав, що у ОСОБА_2 є інше майно для погашення заборгованості за договором позики, тому договір дарування визнати фраудаторним неможливо. Зазначив, що листування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свідчить про відсутність позики. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку зі спливом позовної давності.
Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності.
Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового розгляду зазначеної цивільної справи за її відсутності.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив наступне.
05 лютого 2009 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2 договір позики грошових коштів. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_2 надав розписку, згідно з якою він узяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США та зобов`язувався їх повернути на її першу вимогу.
 
15 лютого 2020 року позивачка пред`явила відповідачеві вимогу, в якій вказала на необхідність повернення боргу до 10 березня 2020 року. Зазначену вимогу ОСОБА_2 отримав 15.02.2020, про що власноруч поставив свій підпис. Відповідач у встановлений вимогою строк грошові кошти позивачці не повернув; заборгованість за договором позики не погашена.
 
Вказані обставини відповідачем ОСОБА_2 визнані.
18 жовтня 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №344.
02 квітня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №25.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради 09.09.2011 року, право власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,2 кв.м. зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 27.10.2011, реєстровий номер 34591375, номер запису 2794 в книзі: 10, що підтверджується Витягом №31825998 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.10.2011 року.
14 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Власні землі» з метою проведення незалежної оцінки ринкової вартості об`єкта нежитлової нерухомості будівлі торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та отримав звіт про незалежну оцінку, відповідно до якого ринкова вартість цієї будівлі складає 1 104 482,00 гривень.
23 грудня 2020 року на підставі спільної письмової заяви колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності було припинено та визначено частки кожного з подружжя на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 по кожному. 
 
23 грудня ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, що видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. 23.12.2020 за р. № 4786, відповідно до якого право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинилося. 
 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індексний номер 238442178 право власності на частку будівлі торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,2 кв.м, вартістю 1 104 482,00 гривень на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, серія та номер 4786, зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 .
 
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , уклали договір дарування 1/2 частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за р. № 4787, відповідно до якого ОСОБА_2 передав безоплатно, а ОСОБА_5 прийняла у власність частку будівлі вартістю 552 241,00 гривень.
 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індексний номер 238448660 право власності на частку будівлі торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,2 кв.м, вартістю 552 241,00 гривень на підставі договору дарування серія та номер 4787, зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 .
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.08.2023, № 344668208 право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування серія та номер 4787, виданий 23.12.2020 Салтан В.В. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.
 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №820, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. 
 
Згідно зі спадковою справою № 20/2021, заведеною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_2 як спадкоємець, який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини. Із вимогою кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 .
 
Відповідно до висновку експертів Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №365-24 від 01.08.2024 за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи матеріалів, речовин та виробів, проведеної експертами по заяві адвоката Кравченко О.В. рукописний текст наданого на експертизу оригіналу розписки ОСОБА_2 , відповідно до якої він взяв у борг у ОСОБА_1 80000,00 доларів США від 05.02.2009, виконаний пастою кулькової ручки синього кольору. Змін первинного змісту рукописного тексту наданого на експертизу оригіналу розписки ОСОБА_2 , відповідно до якої він взяв у борг у ОСОБА_1 80000,00 доларів США від 05.02.2009, не виявлено. На аркуші паперу, на якому виконаний текст наданої розписки, ознаки штучного зістарювання документу відсутні. Давність рукописного тексту розписки відповідає даті вказаній у ній, а саме 05.02.2009. Фактично рукописний текст наданої розписки виконано не пізніше липня 2010 року.
 
Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , його ринкова вартість складає 714 000,00 гривень. Відповідно ринкова вартість 39/50 часток у праві власності на цей будинок, яка належить ОСОБА_2 становить 556920,00 гривень.
Згідно зі звітом про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , його ринкова вартість складає 681000,00 гривень. Відповідно ринкова вартість 19/25 часток у праві власності на цей будинок, яка належить ОСОБА_2 становить 517560,00 гривень.
Відповідно до висновку про вартість транспортного засобу №45/18/24 від 18.09.2024 ринкова вартість колісного транспортного засобу марки ГАЗ, модель 3309, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_2 на праві власності становить 95000 гривень.
Згідно з висновком про вартість транспортного засобу №46/18/24 від 18.09.2024 ринкова вартість колісного транспортного засобу марки ГАЗ, модель 24, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_2 становить 35000 гривень.
Відповідно до висновку про вартість торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1  від 11.08.2021 №36/08/21, його вартість складає 120000 гривень.
На виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2022 у об`єднаній цивільній справі №332/1907/21 Державна податкова служба України листом від 12.09.2022 №7758/5/99-00-20-01-04-05 надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 01.09.2022 та повідомила, що за відомостями наявними в Державній податковій службі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) перебувала на обліку як фізична особа-підприємець в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Дніпровський район м. Києва). Дата взяття на облік 03.09.2002. Дата зняття з обліку у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності 07.06.2011. Надати копії податкових декларації зазначеної фізичної особи за період з моменту присвоєння ідентифікаційного номера до 05.02.2009 включно не вбачається можливим через закінчення строків їх зберігання.
Згідно з протоколом огляду смартфону та сторінки в соціальній мережі Facebook від 06.07.2021 адвокатом Заболотнім О.А. по цивільній справі №332/1907/21 здійснено огляд смартфону Samsung, номер моделі SM_A720F серійний №R58J80YNL6X, який належить ОСОБА_4 . 
При огляді сторінки в соціальній мережі Facebook знайдено профіль з ім`ям « ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )» з фотографією профіля, яка повністю співпадає з фотографією абонента з телефонним номером НОМЕР_8 в месенджері Viber смартфону, який оглядався. До протоколу огляду смартфону надано скріншоти листування у месенджері Viber за період з 03.04.2020 по 13.09.2020 та 08.04.2021 з телефонних номерів НОМЕР_9 та НОМЕР_8 , у якому відсутнє згадування про борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .
19.05.2021 ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, визнання недійсним договору дарування.
03.06.2021 ухвалою суду позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, визнання недійсним договору дарування прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №332/1907.
11.08.2021 ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги, просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, визнати недійсним договір дарування та визнати за ним право власності на будівлю торговельного комплексу.
24.09.2021 ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання спільним боргом колишнього подружжя кошти за договором позики.
25.11.2021 ухвалою суду позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання спільним боргом колишнього подружжя кошти за договором позики прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №332/3916/21.
24.09.2021 ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 третя особа: ОСОБА_10 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості отримання права на спадкування та прирівняння до спадкоємців першої черги, визнання права власності.
27.11.2021 ухвалою суду позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , третя особа: Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості отримання права на спадкування та прирівняння до спадкоємців першої черги, визнання права власності прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №332/3917/21.
06.12.2021 ухвалою суду матеріали цивільної справи №332/1907/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності об`єднані в одне провадження з цивільною справою №332/1916/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_9 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Кияниця Н.В. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про визнання спільним боргом колишнього подружжя кошти за договорм позики та з цивільною справою №332/1917/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_10 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості отримання права на спадкування та прирівняння до спадкоємців першої черги, визнання права власності. Визначено єдиний номер справи 332/1907/21.
16.11.2023 цивільна справа №332/1907/21 зупинена до розгляду цивільної справи №332/5041/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. про визнання договору дарування недійсним, повернення майна. 
Відповідно до аудіозапису судового засідання від 11.09.2023 у об`єднаній цивільній справі №332/1907/21 представник відповідачки адвокат Кравченко О.В. зазначила, що ОСОБА_1 визнає фактичні обставини щодо проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю після розірвання шлюбу, а спірний договір дарування вважає недійсним, проте з підстав його фраудаторності, а не з підстав, заявлених у позові ОСОБА_2 .
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
 
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпоряджання належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - кредитора за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпоряджання майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора (постанова Верховного Суду у справі № 904/624/19 від 06.10.2022).
У постанові від 07 вересня 2022 року у справі №910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення на них стягнення окремими кредиторами за зобов'язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора (постанова Верховного Суду у справі № 910/6654/24 від 04.02.2026).
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що:
1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»;
2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);
3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20; постанова Верховного Суду у справі № 754/5841/17 від 10.02.2021).
Критеріями фраудаторності правочину можуть, зокрема, бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна). 
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Договори, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. 
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Верховного Суду у справі № 910/17629/18 (910/12093/20) від 09.02.2023).
Будь-який цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2026 у справі №910/6654/24 виснувала, що позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24, для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо, щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Верховний Суд неодноразово аналізував поняття фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Тому для застосування вказаного поняття необов`язково щоб існувало судове рішення про стягнення, зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23, від 30 липня 2025 року у справі № 766/2529/24).
Отже, Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці допускає кваліфікацію правочину як фраудаторного, зокрема як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та зловживання правом (статті 3,13, ЦК України) і така практика є усталеною (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/6654/24 від 04.02.2026).
Вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд у кожній конкретній справі, виходячи із встановлених обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року справа №916/379/23, від 04 лютого 2026 справа №910/6654/24.
Встановлені судом обставини, дають підстави зробити висновок, що договір дарування, укладений 23.12.2020 між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , посвідчений Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за р. № 4787, є фраудаторним, тобто вчиненим на шкоду кредитору.
До таких обставин відноситься момент вчинення оспорюваного договору дарування, який укладено ОСОБА_2 за наявності у нього боргового зобов`язання перед позивачкою, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 05.02.2009, згідно з якою він узяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 80 000,00 доларів США і зобов`язувався їх повернути на її першу вимогу та після отримання ним 15.02.2020 вимоги про повернення цього боргу до 10.03.2020.
Отже, відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення договору дарування був обізнаний про свій обов`язок сплатити позивачці борг за договором позики, не заперечував і не оспорював його. Згодом запропонував у рахунок цього боргу переоформити у власність позивачки будівлю торговельного комплексу після завершення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України для запобігання гострої респіраторної хвороби COVID-19, на що позивачка погодилася. ОСОБА_2 вказані обставини визнав.
Суд бере до уваги аргументи позивачки про те, що, що після отримання вимоги, ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною, здійснив низку заходів, направлених на недопущення звернення стягнення на його майно.
Зокрема, подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_5 звернулися із заявою про розірвання шлюбу до Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідно до якої шлюб між ними було розірвано 02 квітня 2020 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №25.
Згідно ч.2 ст. 106 СК України орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.
Відтак, подружжя ОСОБА_11 із заявою про розірвання шлюбу звернулося до Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 02 березня 2020.
За визнанням відповідача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу вони з дружиною проживали однією сім`єю до часу її смерті, він один відвідував її у лікарні, оплачував лікування, а потім займався її похованням. Належних та допустимих доказів протилежного відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано.
14 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Власні землі» для проведення незалежної оцінки ринкової вартості об`єкта нежитлової нерухомості будівлі торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та отримав звіт про незалежну оцінку, відповідно до якого ринкова вартість цієї будівлі складає 1 104 482,00 гривень.
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як колишнє подружжя звернулися зі спільної письмової заявою про припинення права спільної сумісної власності подружжя та визначення часток кожного із них на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 по кожному. 
23 грудня 2020 року ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя, що видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. 23.12.2020 за р. № 4786.
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , уклали договір дарування 1/2 частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за р. № 4787. Відповідно до цього договору ОСОБА_2 передав безоплатно, а ОСОБА_5 прийняла у власність частку будівлі торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 552 241,00 гривень.
 
На переконання суду встановлені обставини свідчать про очевидну недобросовісність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 при вчиненні договору дарування та використання ними приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню. 
Суд не бере до уваги аргументи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо безпідставності пред`явленого позову з огляду на недостовірність розписки від 05.02.2009 року, як виготовленої не в ту дату, яка у ній зазначена, та вимоги ОСОБА_1 від 15.02.2020 про повернення боргу, як похідної від позики дії. Зазначені твердження спростовуються висновком експертів Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №365-24 за результатами проведення комплексної технічної експертизи документів та експертизи матеріалів, речовин та виробів від 01.08.2024, який відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, зокрема у ньому зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерти попереджені про кримінальну відповідальність. 
Суд вважає посилання відповідача ОСОБА_3 на ч.4 ст. 106 ЦПК України безпідставним, оскільки воно стосується висновку експерта, складеного за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, що унеможливлює проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта.
Досліджений у судовому засіданні оригінал розписки ОСОБА_2 від 05.02.2009 свідчить про те, що об`єкт експертизи не знищено, для експертного дослідження давності документа експертами використано лише три слова « ОСОБА_12 », « ОСОБА_11 », «паспорт», відтак можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта збережена.
Клопотання відповідача ОСОБА_3 , у якому він просить суд визнати факт того, що текст розписки від 05.02.2009 виконано не 05.02.2009, а виконано у 2021 році під час підготовки ОСОБА_2 до подання позовної заяви від 16.05.2021 у справі №332/1907/21, задоволенню не підлягає, оскільки висновком експертів Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №365-24 за результатами проведення комплексної технічної експертизи документів та експертизи матеріалів, речовин та виробів від 01.08.2024 давність рукописного тексту розписки від 05.02.2009 відповідає даті вказаній в ній. Фактично рукописний текст виконано не пізніше липня 2010 року. Підстави для застосування наслідків, передбачених ст.109 ЦПК України, відсутні.
Суд вважає не доведеним твердження відповідача ОСОБА_3 про надання позивачкою до суду іншого примірника оригіналу розписки, ніж той, що досліджувався експертами. Оригінал розписки, наданий представником позивачки, у опечатаному експертом конверті і був відкритий судом у судовому засіданні 11.03.2026, що підтверджується аудіозаписом.
Суд оцінює критично твердження відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що висновок експертів щодо давності виконання розписки не має для обґрунтування позову доказового значення, навіть за умови достовірності його висновків, через те, що розписка могла бути «сплячою» про всяк випадок, виконаною для іншої мети, бо ці твердження гуртуються на припушеннях. Доказування, відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України не може гуртуватися на припущеннях.
Суд вважає юридично неспроможними аргументи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що вимога позивачки про повернення боргу є правочином. Вимога про повернення боргу не є правочином, а є односторонньою дією, спрямованою на виконання вже існуючого зобов`язання.
Суд вважає неприйнятними аргументи відповідача ОСОБА_3 щодо не взяття до уваги, як доказу, вимоги ОСОБА_1 про повернення боргу, у зв`язку з ненаданням сторонами її оригіналу. При цьому суд враховує, що позивачка повідомила у позовній заяві про те, що оригінал вимоги про повернення боргу знаходиться у цивільній справі №332/1907/21 за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .
Саме за клопотанням відповідача ОСОБА_3 оригінал цієї вимоги був витребуваний ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2022 у справі №332/1907/21, на виконання якої наданий до матеріалів справи.
Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Проте відповідач ОСОБА_3 своїм процесуальним правом на витребування оригіналу вимоги не скористався.
Суд не бере до уваги аргументи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про «нетипові» умови позики, оскільки вони на фраудаторність спірного договору не впливають. Одним із принципів цивільного права є свобода договору, відповідно до якого учасники цивільних відносин вільні у визначенні умов договору. Так, строк виконання зобов`язання згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України може бути визначений моментом пред`явлення вимоги. 
Щодо відсутності рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_1 на момент вчинення договору дарування, суд констатує, що для застосування поняття фраудаторності необов`язково щоб існувало судове рішення про стягнення, зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника.
Такий висновок сформульований у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23, від 30 липня 2025 року у справі № 766/2529/24 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
Аргументи відповідача ОСОБА_3 щодо неможливості визнання договору дарування недійсним як фраудаторного через наявність у ОСОБА_2 іншого майна, суд оцінює критично, оскільки вартість вказаного майна є очевидно недостатньою для погашення заборгованості за договором позики. Так, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 39/50 часток у праві власності на будинок АДРЕСА_2 , 19/25 часток у праві власності на будинок АДРЕСА_3 , транспортні засоби марки ГАЗ, модель 3309, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та марки ГАЗ, модель 24, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , сукупна вартість якого становить 1204 480 гривень, тоді як боргові зобов`язання ОСОБА_2 складають 80000 доларів США.
Доводи відповідача ОСОБА_13 про те, що довести неплатоспроможність ОСОБА_2 можна тільки у виконавчому провадженні суд до уваги не бере, позаяк вони не ґрунтуються на законі. 
Листування у месенджері Viber, надане представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Заболотнім О.А. не свідчить про відсутність боргу.
Суд вважає, позицію позивачки щодо визнання спірного договору дарування фраудаторним послідовною. Зокрема, у судовому засіданні від 11.09.2023 у цивільній справі № 332/1907/21 представник позивачки зазначила, що позивачка визнає фактичні обставини щодо проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю після розірвання шлюбу, а спірний договір дарування вважає недійсним, проте з підстав його фраудаторності, а не з підстав, заявлених у позові ОСОБА_2 . Інші обставини, які сторони з`ясовують під час судового засідання 11.09.2023, є предметом спору у об`єднаній цивільній справі №332/1907/21, рішення по якій не ухвалено, провадження зупиненно ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року. Вказана ухвала сторонами не оскажувалася.
Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо зловмисного, недобросовісного використання позики позивачкою і відповідачем ОСОБА_2 задля протиправного позбавлення відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належного їм на праві спадкування Павільйону, суд оцінює критично, бо договір позики укладено між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 05.02.2009, а спадщина після ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, відповідно до ст. 49 ЦПК України, є його правом, і не свідчить про його недобросовісність і узгодженість його дій з позивачкою.
Твердження відповідача ОСОБА_3 про пропуск позовної давності, суд вважає юридично неспроможним з огляду на таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України).
За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та триває безперервно до спливу цього строку.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а скасований він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, і триває дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 903/602/24 від 02 липня 2025 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14 травня 2025 року (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключений. Закон № 4434-IX набрав чинності 04 вересня 2025 року.
Наведене дозволяє виснувати, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку був продовжений (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року - зупинений.
Оскільки договір дарування укладений сторонами 23.12.2020, позовна заява про визнання договору дарування недійсним, повернення майна подана до суду 01.09.2023, відповідачі із заявами про застосування позовної давності не зверталися, підстави для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності відсутні.
Решта обставин та доказів, наданих сторонами на їх підтвердження, зокрема, відсутність згоди ОСОБА_5 на укладення договору позики, наявність чи відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів, достатніх для передачі в позику та інші, не належать до предмета доказування у цій справі, тому суд не надає їм правової оцінки.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним.
Отже, обраний позивачкою спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання договору дарування недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, відповідає закону та загальним засадам (принципам) цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
 
У контексті застосування наслідків фраудаторних правочинів необхідно розмежовувати їх конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання 
 
Конкурсне оспорювання має досить детальну регламентацію: в банкрутстві (ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Натомість позаконкурсне оспорювання регулюється тільки фрагментарно у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Метою позаконкурсного оспорювання є повернення «активів» боржнику задля звернення на них стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що перебуває в інших осіб. При цьому просто оспорення правочину як фраудаторного не буде задовольняти інтерес кредитора, треба, щоб він мав можливість звернути стягнення на майно боржника.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
 
Отже, такий спосіб захисту, як відновлення становища яке існувало до порушення, (шляхом повернення частки в праві власності на нерухоме майно ОСОБА_2 ), є ефективним для захисту порушеного права позивачки у спірних правовідносинах.
 
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
 
З огляду на викладене, враховуючи презумпцію правомірності договору позики, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/2 частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідченого Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 23 грудня 2020 року за р. № 4787 та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення 1/2 частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , є законними і обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією.
Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 1 ч. 2. ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. 
Так як суд задовольняє позов повністю, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у сумі 2147 гривень 20 копійок, по 715 гривень 33 копійки з кожного.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Кравченко Ольги Василівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерія Валеріївна про визнання договору дарування недійсним, повернення майна, задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір дарування 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений Салтан В.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 23 грудня 2020 року за р. № 4787.
Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на будівлю торговельного комплексу з продажу квітів літ. А, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2147 гривень 20 копійок, по 715 гривень 33 копійки з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасники справи:
Позивачка ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ).
Відповідач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ).
Відповідач ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ).
Відповідачка ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ).
Третя особа: Кияниця Надія Володимирівна приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу (місцезнаходження: 69005, місто Запоріжжя, вулиця Патріотична, будинок 66).
Третя особа: Салтан Валерія Валеріївна приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу (місцезнаходження: 69035, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 82, квартира 27).
Повне судове рішення складено 14.05.2026 року.

Суддя         О.М.Погрібна