справа № 208/264/26
провадження № 2-о/208/59/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.,
заяниці      Неклеси О.А.
представника заінтересованої особи Горбуля Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , де заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подала до Заводського районного суду міста Кам`янського заяву про встановлення факту постійного проживання на території України, де заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Відповідно до заявлених вимог заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року і на час набрання чинності Закону України «Про громадянство України ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своєї заяви зазначає, що вона звернулася до Відділу № 14 у місті Кам`янське Головного управління Державної міграційної служби України з приводу отримання паспорта громадянина України вперше.
Відділом № 14 Кам`янського Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було розглянуто її звернення та надано лист від 14.11.2025 року, яким відмовлено у видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з тим, що нею не надано документу, який би підтвердив факт її проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України.
Саме тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою, оскільки в інший спосіб позбавлена можливості встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності.
Просить суд її заяву задовольнити та встановити факт, що має для неї юридичне значення, оскільки в інший спосіб вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 року цивільну справу №208/264/26 передано до провадження судді Гречаній В.Г.

Ухвалою суду від 13.01.2026 року відкрито провадження у справі № 208/264/26 та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження.
29.01.2026 року представником Відділом № 14 у місті Кам`янське Головного управління ДМС у Дніпропетровській області Мішиною Ю.І. до суду подано пояснення по справі, в яких вона заперечує проти задоволення заяви, оскільки вважає, що подані заявником документи жодним чином не підтверджують факту її проживання на території України на момент проголошення незалежності України.
В обґрунтування своєї позиції зазначає що відповідно до ст. № Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України передбачено, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина України колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують даний факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Пунктом 9 Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України передбачено, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина України колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13.11.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують даний факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Пунктом 11 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) свідоцтво про народження особи або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави;
в) для підтвердження факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року або проживання станом на 13 листопада 1991 року один із таких документів:
документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні в дитячому будинку, загальноосвітній школі-інтернаті для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року
г) для підтвердження факту перебування батьків (одного з них) або іншого законного представника особи у громадянстві колишнього СРСР один із таких документів:
паспорт громадянина колишнього СРСР батьків (одного з них) або іншого законного представника особи. У разі втрати батьками (одним з них) або іншим законним представником особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка про перебування батька (матері) особи або іншого законного представника у громадянстві колишнього СРСР станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, оформлена територіальним підрозділом Державної міграційної служби України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
Судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) або іншого законного представника особи, із яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року в разі відсутності в батьків (одного з них) або іншого законного представника особи паспорта громадянина колишнього СРСР із відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.
У разі якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Згідно вимог ДМС від 12.12.2017 року № 6-7999.1-17, у зв`язку з тим, що у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС на сьогодні не володіє актуальною інформаціє про зареєстрованих осіб. Законодавством на теперішній час не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження.
Таким чином, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час постійного проживання до складу УНР, ЗУНР, Української держави, КСРР, Закарпатської України, УРСР, або документів, підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення громадянства України, подається відповідне рішення суду. 
Оскільки заявницею не надано належних документів, які б підтвердили факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 року або ж 13.11.1991 року, тому у видачі паспорта громадянина України їй відмовлено. Також зазначила, що вважають, що наявні в матеріалах справи документи не підтверджують того факту, що вона станом на момент проголошення незалежності України проживала в Україні.
Також зазначила, що судом може бути встановлено лише або факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або ж станом на 13.11.1991 року. 

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1  свою заяву підтримала та просила її задовольнити. Також зазначила, що постійно проживала з татом та бабусею в АДРЕСА_1 . Ходила до школи, потім навчалася в ПТУ, з якого була відрахована, оскільки захворіла бабуся і потрібно було за нею доглядати. Мами в неї не було, оскільки вона покинула її. Коли їй було 16 років, то вона отримала паспорт СРСР, однак потім його загубила, але заяву про втрату паспорта не писала. Паспорт потрібен, щоб можна було офіційно працевлаштуватися. Раніше не зверталася за отриманням паспорту, оскільки так склалися в неї життєві обставини.
В судовому засіданні представник заявника – адвокат Стрельникова Н.М. підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Також вказала на те, що ОСОБА_2 взернулася до міграційної служби з метою отримання паспорта громадянина України, оскільки, так склалося в її житті, що вона його не мала, однак Міграційна служба відмовила їй у видачі паспорта, так як вона не надала достатню кількість документів, які б підтверджували факт її проживнаня на території України на день проголошення незалежності 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Тому вона змушена звернутися до суду з даною заявою, оскільки іншого способу встановити факт її проживання на території України з метою отримання паспорта громадянина України, вона не має. Просить суд звернути увагу на те, що заявницею надано разом зі своєю заявою достатньо документів, а саме довідки з навчальних закладів та довідка з установи виконання покарання, які чітко підтверджують факт її проживання в неповнолітньому віці на території України в період проголошення незалежності України та прийняття Закону України «Про громадянство». Вважає, що надані документи підтверджують факт проживання ОСОБА_2 в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року. Із наявного в матеріалах справи витягу органу РАЦС підтверджується факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янське та її батько був громадянином України, який визнав факт того, що вона його донька. Просила суд визнати факт проживання ОСОБА_2 на території України з 24.08.1991 року, а вимоги щодо проживання на території України з 13.11.1991 року вважати відкликаними. 
Представник Міграційної служби ОСОБА_3 в судовому підтвердила той факт, що ОСОБА_2 дійсно мала паспорт зразка СРСР та надала суду заяву форми 1, який був виданий їй у 1993 році. В 2025 році ОСОБА_2 звернулася до міграційної служби із заявою про отримання паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала в достатній кількості документів, які б підвтердили факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності. Довідка про навчаня не підтверджує її факт проживання на території України станом на день проголошення незалежності, а саме 24.08.1991 року. Просила у задоволенні позову відмовити.
На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 13.05.2026 року судом після судових дебатів було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення на 15.05.2026 р..
Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.
За змістом ст.124 Конституції України, юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
У відповідності до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
В даному випадку йдеться про захист прав та законних інтересів заявника, що виникають із цивільних правовідносин, з метою забезпечення реалізації його прав як фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою факту належності заявника до громадянства України.
Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Положеннями ст.ст. 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку.
Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Із роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
-згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
-чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
-встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відноситься і факт постійного проживання на території України, що може мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року по справі №522/20494/18, від 05.04.2021 року по справі №523/14707/19.
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи.
Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території України на зазначену дату, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадячн щодо актового запису про народження, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпродзержинську, актовий запис 2239 від 02.09.1976 року, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
10.12.2010 року було внесені зміни до актового запису про народження у зв`язку із подачею батьком заяви про визнання батьківства, запис № 1. Батько дитини ОСОБА_4 , який є громадянином України та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно довідки № 76/1-30 від 12.04.2023 року, виданої КЗ «Гімназія № 28» КМР, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за адресою АДРЕСА_2 , в тому, що вона дійсно навчалася в середній загальноосвітній школі № 28 з 1983 року по 1991 року з 1 по 9 клас, вибула 26.08.1991 року для подальшого навчання до ПТУ № 69 (наказ № 145 від 26.08.1991 року).
Як вбачається з довідки № 122 від 26.04.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчалася в ПТУ № 69 з 02.09.1991 року в групі П-5 за професією «кухар».
Згідно довідки № 34/5-1698 від 14.04.2023 року, виданої Державною установою «Кам`янською виправною колонією № 34» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Згідно вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області була засуджена до покарання у вигляді 2 років 1 місяць позбавлення волі. 
12.09.2008 року була умовно-достроково звільнена з установи за постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
У відповідності до листа відділу №14 у місті Кам`янському ГУ ДМС в Дніпропетровській області №1222-2605/1222-25 від 14.11.2025 року, особа заявника встановлена, однак не встановлена належність до громадянства України, у зв`язку з чим останнй рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, за станом на 24.08.1991 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до приписів п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи, враховуючи наявність доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України впродовж життя та, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволення частково, оскільки суд може встановити лише факт проживання заявниці в неповнолітнеьому стані станом на одну із дат, а саме або на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року. 
Враховуючи позицію представника заявника, викладену в судовому засіданні, суд вбачає за можливим встановити факт проживання ОСОБА_1 на території України в неповнолітньому стані саме станом на 24.08.1991 року.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 15, 19, 81, 89, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , де заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпродзержинська (після перейменування міста Кам`янського) Дніпропетровської області на території України в неповнолітньому стані станом на час проголошення незалежності України - 24.08.1991 року.
В іншій частині вимоги заяви залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.
Відомості про сторони:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: Головне управління Державнорї міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби.
Повний текст рішення суду виготовлено та проголошено 15.05.2026 року о 15:30 годині.

Суддя   В.Г. Гречана