ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/2504/22  Номер провадження 11-кп/814/952/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого – ОСОБА_2 , 
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
із секретарем – ОСОБА_5 ,
за участі прокурора – ОСОБА_6 ,
захисника – адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої – ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12022221070000675 за апеляційними скаргами прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2025 року,

встановила:

Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гороховатка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, українця, маючого на утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:
24.11.2020 Дворічанського районного суду Харківської області від за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням на 3 роки,
засуджено за ч. 1 ст. 111-2 КК України на 12 років позбавлення з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.1, ч. 2 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком суду частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 24.11.2020 та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 13 років.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8  визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Встановлено, що окупаційними військами РФ з 26.02.2022 частково окуповано, а з 11.04.2022 повністю окуповано територію Гороховатського старостату Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області.
ОСОБА_8 , який є негативно налаштованим проти посадових осіб органів державної влади України у зв`язку із здійсненням ними їхніх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які для забезпечення національної безпеки України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії російської федерації.
Так, 11.04.2022 відбулось збройне захоплення Гороховатського старостату Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області військовими формуваннями РФ, у зв`язку з чим органи державної влади, органи місцевого самоврядування, правоохоронні органи об`єктивно не мали можливості виконувати свої обов`язки та реалізовувати законні повноваження для забезпечення на території вказаного населеного пункту порядку та режиму законності.
Громадянин України ОСОБА_8 будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану на підставі відповідного указу Президента України, у період часу з кінця квітня 2022 року по вересень 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у с. Гороховатка Ізюмського району Харківської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання шкоди Україні в умовах воєнного стану, підтримуючи рішення та дії держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора щодо воєнного нападу на Україну та незаконну окупацію територій нашої держави, надав військовослужбовцям збройних формувань РФ відомості щодо характеру та особливостей місцевості території Гороховатського старостату Борівської селищної ради Ізюмського району Харківської області для забезпечення орієнтування та злагодженості їх дій на даній місцевості.
Крім того, ОСОБА_8 у вказаний вище період часу, діючи умисно і протиправно, добровільно надавав збройним формуванням РФ інформацію про будинки місцевих мешканців для їх незаконного використання та пограбування військовослужбовцями РФ, адреси місць проживання військовослужбовців ЗСУ, членів ТрО, проукраїнські налаштованих мешканців села ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , старости Гороховатського старостату Борівської селищної ради ОСОБА_13 , вимагав у останнього ключі від приміщення старостату та допомагав військовим РФ у незаконному заволодінні комп`ютерної техніки, яка належала старостату, виконував інші доручення військовослужбовців ЗС РФ спрямовані на забезпечення їх перебування на території України та протиправної військової агресії проти України, чим завдав шкоди Україні шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань РФ, а також збору та передачі матеріальних ресурсів вказаним збройним формуванням.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України - пособництво державі агресору, тобто умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом: підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів збройним формуванням держави-агресора.
На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 111-2 КК України у виді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.1, ч. 2 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 24.11.2020 та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд, призначивши за ч.1 ст. 111-2 КК України додаткове покарання, при визначенні покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків помилково не зазначив про призначення додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду щодо нього змінити, змінити кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 111-2 на ч.4 ст. 111-1 КК України.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 111-2 КК України була доповнена в КК України Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022, який набрав законної сили 23.04.2022. Збройне захоплення органом досудового розслідування становлено, що відбулося 26.02.2022. Оскільки закон про кримінальну відповідальності, що встановлює кримінальну відповідальність або її посилює не має зворотної дії, тому його дії не можна було кваліфікувати за ст. 111-2 КК України.
Суд не звернув увагу, що прокурор як у первісному, так і у зміненому обвинуваченні суперечливо вказав дати окупації, ведення бойових дій на території Гороховатського старостату Борівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, що не відповідає офіційним джерелам.
Вказує, що опис об`єктивної сторони злочину, викладено стисло, формально без наведення конкретних його дії, суспільно небезпечних наслідків та не наведено конкретних фактів завдання шкоди Україні.
Допитані свідки в суді не вказували, що він був негативно налаштований проти посадових осіб органів державної влади України у зв`язку зі здійсненням ними своїх владних повноважень, а також військовослужбовців Збройних сил України та співробітникам правоохоронних органів України. Допитані судом свідки спиралися на показання інших осіб, при цьому не вказували джерело своєї обізнаності, що є недопустимим доказом.
Зазначає, що він визнав себе винуватим за ч.4 ст. 111-1 КК України, тобто в колабораційній діяльності, яка в силу ст. 5 КК України має зворотну дію.
Інші учасники провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінального правопорушення, є правильними.
Сам факт своєї протиправної діяльності під час окупації території Гороховатського старостату Борівської сільської ради Ізюмського району Харківської області в період з кінця квітня 2022 року по вересень 2022 року обвинувачений не заперечив. Тобто не оспорює, що він у встановлений судом період, перебуваючи на окупованій території в с. Гороховатка Ізюмського району Харківської області умисно надав військовослужбовцям збройних формувань РФ відомості щодо характеру та особливостей місцевості території Гороховатського старостату Борівської сільської ради Ізюмського району Харківської області для забезпечення орієнтування та злагодженості їх дій на даній місцевості, а також у тому, що він умисно, добровільно надавав збройним формуванням РФ інформацію про будинки місцевих мешканців для їх незаконного використання та пограбування військовослужбовцями РФ, адреси місць проживання військовослужбовців ЗСУ, членів ТрО, проукраїнські налаштованих мешканців села ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , старости Гороховатського старостату Борівської селищної ради ОСОБА_13 , вимагав у останнього ключі від приміщення старостату та допомагав військовим РФ у незаконному заволодінні комп`ютерної техніки, яка належала старостату, виконував інші доручення військовослужбовців ЗС РФ спрямовані на забезпечення їх перебування на території України та протиправної військової агресії проти України, а також зборі та передачі матеріальних ресурсів вказаним збройним формуванням.
Проте вважає, що такі його дії необхідно кваліфікувати не за ч.1 ст. 111-2 КК України, а за ч.4 ст. 111-1 КК України, оскільки ст. 111-2 КК України була доповнена в КК України Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022, який набрав законної сили 23.04.2022, а збройне захоплення території відбулося 26.02.2022.
Такі твердження обвинуваченого є помилковим з огляду на таке.
Стаття 111-2 КК України була доповнена в КК України Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022, який набрав законної сили 23.04.2022. 
Відповідно до висунутого обвинувачення та встановлених судом обставин, що не заперечується обвинуваченим, йому інкримінуються протиправні дії вчинені в період з кінця квітня 2022 року по вересень 2022 року, тобто обвинувачується у вчиненні триваючого злочину. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розпочато 26.09.2022. 
При триваючому злочині особа вчиняє один раз певну дію та впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є незбіг моменту закінчення складу злочину й моменту фактичного завершення протиправних дій. Тому, завершення триваючого злочину — це день його припинення за волею або всупереч волі винного, у тому числі викриття особи в скоєнні злочину. 
З огляду на вказане, на час завершення триваючого злочину, а саме станом на вересень 2022 року, ст. 111-2 КК України була внесена в КК України та діяла. При цьому місцевим судом було встановлено, що протиправні дії ОСОБА_8 вчиняв як до 23.04.2022, так і після, про що зазначали допитані судом свідки.
Щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 необхідно зазначити таке.
Частиною 4 статті 111-1 КК України передбачена відповідальність за передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Частина 1 ст. 111-2 КК України передбачає відповідальність за Умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.
Для розмежування колабораційної діяльності (ч. 4 ст. 111-1 КК України) та пособництва державі-агресору (ч. 1 ст. 111-2 КК України) має значення, кому належали матеріальні ресурси, що передавалися створеним на тимчасово окупованій території збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.
Частина 4 статті 111-1 КК України передбачає відповідальність за передачу матеріальних ресурсів, якими особа безпосередньо володіє або користується. Це означає, що така особа має реальну можливість контролювати або використовувати ці ресурси. У цьому разі йдеться про добровільну передачу тих ресурсів, які належать особі. Натомість ст. 111-2 КК України охоплює передачу матеріальних ресурсів, які не перебувають у безпосередньому володінні або користуванні особи, тобто передача ресурсів, що належать іншим особам чи організаціям, або є у загальному обігу, але особа безпосередньо не має над ними контролю. Тут мова йде про активні дії, які полягають саме в збиранні та акумулюванні таких ресурсів або інших активів.
Як було встановлено судом першої інстанції, та не оспорюється стороною захисту, обвинувачений не мав матеріальних ресурсів у своєму володінні та користуванні. Натомість, він сприяв передачі матеріальних ресурсів, що належали старостату Борівської селищної ради, а саме комп`ютерну техніку, представникам збройних формувань держави-агресора, виконував інші доручення військовослужбовців ЗС РФ спрямовані на забезпечення їх перебування на території України та протиправної військової агресії проти України; підтримував рішення та дії держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.
З огляду на вказане, його дії були правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 111-2 КК України. Це пособництво передбачало свідоме виконання дій, спрямованих на підтримку військової діяльності агресора, що спричиняло шкоду обороноздатності та національній безпеці України.
Доводи обвинуваченого, що в обвинуваченні суперечливо вказані дати окупації не знайшли свого підтвердження.
Під час розгляду провадження було встановлено, що територія Гороховатського старостату Борівської сільської ради Ізюмського району Харківської області окупаційними військами РФ з 26.02.2022 була окупована частково, а з 11.04.2022 повністю. Зазначаючи в своїй апеляційній скарзі про невідповідність вказаних дат окупації з офіційними джерелами, обвинувачений не зазначає в чому саме полягає така невідповідність. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, на який посилається обвинувачений, зазначено, що с. Гороховатка Борівської селищної територіальної громади було окуповано в період з 26.02.2022 по 11.09.2022.
Будь-який інший період ОСОБА_8 в обвинувачення не ставиться та судом не перевіряється.
З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно оцінив досліджені докази в їх сукупності, зокрема показання свідків, які детально вказав у вироку, та дійшов правильного висновку про наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, даний злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком, характеризуючі дані обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання – вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Враховуючи викладене вище та встановлені місцевим судом обставини, призначене ОСОБА_8 основне та додаткове покарання за ч.1 ст. 111-2 КК України в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з цим, при визначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, місцевий суд помилково не зазначив про призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.
Відповідно до ч.3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
За таких підстав доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обгрунтованими.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2025 року щодо   ОСОБА_8 – скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 111-2 КК України у виді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.1, ч. 2 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 24.11.2020 та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України на 15 років, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
В іншій частині вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2025 року залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк, з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2 

Судді  ОСОБА_3 

ОСОБА_4