Справа №491/376/26 
Провадження № 2/491/508/26
РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Білоус А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Долинської сільської ради Подільського району (колишнього Ананьївського району) Одеської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0188408, виданим 10 вересня 1996 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області, на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області № 245 від 06 серпня 1996 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 251. Заповіту щодо розпорядження належним їй майном мати позивача не залишила. З метою переоформлення спадкового майна, котре належало матері, позивач звернувся до державного нотаріуса Ананьївської районної нотаріальної контори Одеської області, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та листом рекомендувала звернутися до суду, мотивувавши причини відмови відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай). Не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач вважає, що за ним може бути визнане право на земельну частку (пай), оскільки це право на законних підставах належало за життя спадкодавцю ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0188408.
Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 15 квітня 2026 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче засідання. Також витребувано копію спадкової справи № 430/2024, заведеної на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26-27).
Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 14 травня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.56).
Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду повідомлений у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.61).
Представник позивача - адвокат Юраш І.О., повноваження якої посвідчуються ордером на надання правничої допомоги серії ВН № 1692413 від 15 квітня 2026 року (а.с.20), через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі (а.с.62).
Представник відповідача Долинської сільської ради Подільського району Одеської областів судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду повідомлений у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного документу (а.с.59). Водночас, 20 травня 2026 року від представника відповідача надійшов лист, в якому просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.60).
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, заяви представників сторін у справі, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи.
У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В частині першій статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років померла спадкодавець ОСОБА_2 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 червня 2006 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.10).
З наявної в матеріалах спадкової справи ксерокопії довідки, виданої Долинською сільською радою Подільського району Одеської області 06 серпня 2024 року за вихідним № 1224, померла ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживала одна (а.с.39).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 5,53 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП ім. Карла Маркса, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0188408, виданим 10 вересня 1996 року на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 1996 року № 245 (а.с.9).
Як зазначив позивач, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений, коли та за яких обставин йому невідомо. Про факт втрати сертифікату було оголошено повідомлення на сайті Долинської сільської ради Подільського району Одеської області (а.с.17).
Факт належності земельної частки (паю) спадкодавцю ОСОБА_2 , підтверджується листом Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 квітня 2026 року за вихідним №968/340-26, в якому повідомляється, що згідно із Книгами реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за гр. ОСОБА_2 на території Долинської сільської ради Подільського (колишній Ананьївський) району Одеської області зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0188408, про що свідчить запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 251 від 10 вересня 1996 року, який виданий на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації від 06 серпня 1996 року за № 245. Також повідомлено, що у Книзі реєстрації сертифікатів відсутній запис щодо переходу права власності на вищезазначену земельну ділянку. Згідно із Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31 грудня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я гр. ОСОБА_2 на території Подільського району не видавався (а.с.52). 
При житті ОСОБА_2 заповіти не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79407993 від 04 грудня 2024 року (а.с.13).
Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 січня 1971 року Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.14), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 16 квітня 2026 року за № 00057784187 (а.с.44 зворотний), та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 16 квітня 2026 року за № 00057784206 (а.с.45). 
З фотокопії спадкової справи № 430/2024, заведеної 04 грудня 2024 року на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 04 грудня 2024 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою, у якій він повідомляє про смерть своєї матері ОСОБА_2 та залишення після її смерті спадщини, яка складається із права на земельну частку (пай). Також просить видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно (а.с.33).
Листом державного нотаріуса Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області від 03 березня 2026 року за вихідним № 237/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у останнього відсутній правовстановлюючий документ - оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я ОСОБА_2 , та рекомендовано звернутись до суду (а.с.11).
Поряд з цим, з матеріалів спадкової справи № 430/2024 встановлено, що листом державного нотаріуса Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області від 04 грудня 2024 року за вихідним № 1527/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_2 , з причини пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач на час відкриття спадщини не проживав зі спадкодавцем. Тому позивач вважається таким, що спадщину не прийняв. Водночас рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.42).
Окрім цього, судом встановлено, що позивач у 2025 році звертався до суду з позовною заявою до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2026 року у справі № 491/477/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено.Рішення набрало законної сили 16 березня 2026 року (№ рішення в реєстрі 134031143).
Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (Єдиного державного реєстру судових рішень).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
За рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1270 ЦК України).
Суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22).
Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина перша статті 392 ЦК України).
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Право власності на спадкове майно може бути визнане лише за тими спадкоємцями, які в установлені законом строк та спосіб прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.
Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому у статті 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріальної контори, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що після смерті матері позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку не прийняв спадщину, оскільки не проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав особисто нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі Долинської сільської ради заяву про прийняття спадщини. Крім того, протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку не подав нотаріусу чи уповноваженій на це посадовій особі Долинської сільської ради заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. Заява, з якою позивач звернувся до нотаріальної контори подана з пропуском шестимісячного терміну згідно з частиною першою статті 1273 і статті 1270 ЦК України, тому не є відмовою від прийняття спадщини, передбаченою статтею 1273 ЦК України.
Отже, позивач у визначеному законом порядку спадщину не прийняв і не відмовився від її прийняття, тобто є таким, що не прийняв спадщину.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки позивач не прийняв спадщину у визначеному законом порядку та протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно частин першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовляється, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування -відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до підпункту 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Відомості про сторін та учасників справи на виконання пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
позивач:         представник позивача - адвокат:	Тодорашко Юрій Васильович, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3  ОСОБА_3 , адреса розташування робочого місця: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 	
відповідач:	Долинська сільська рада Подільського району Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04380956; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 66442, Одеська область, Подільський район, с. Долинське, вул. Центральна, буд. 2А	

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.
У відповідності до положень частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є 15 червня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Суддя          О.О. Желясков

Рішення суду набрало законної сили «_____» __________________20____ року.
Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/376/26 Ананьївського районного суду Одеської області.