Справа № 167/1422/25
Номер провадження 2/167/167/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

24 червня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючої судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – позивач, ТОВ) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
1.Стислий виклад позовних вимог.

19.12.2025 року ТОВ звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.12.2018 року між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z52.20337.004634765 (далі – Договір).
17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Договором перейшло до ТОВ.
Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором в сумі 24 120,53 грн, з яких: 6 485,44 заборгованість за основним боргом, 2,09 грн заборгованість за відсотками, 17 633,00 заборгованість за комісіями.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ за Договором в сумі 24 120,53 грн, з яких: 6 485,44 заборгованість за основним боргом, 2,09 грн заборгованість за відсотками, 17 633,00 заборгованість за комісіями, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати.

2.Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 43).
З ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 44), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України.
Ухвалою головуючої судді від 24.12.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні (ас 45-46).
Ухвалою суду від 26.01.2026 року розгляд справи відкладено (ас 53-54).
В судовому засіданні неодноразово оголошувалися перерви у зв`язку з неявкою відповідача.

Учасники справи, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Представник позивача в позовній заяві просить про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 4).
Відповідач відзиву на позовну заяву не подала.
Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.ч.1, 4 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України, на підставі ст.280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 24.06.2026 року - дата складення повного судового рішення.

3.Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 07.12.2018 року між ОСОБА_1 і АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z52.20337.004634765.
Умови Договору:
-Банк надає позичальнику кредит в сумі 11 832,00 грн (п.1.1.).
-Банк надає кредит на 12 місяців (п.1.2.),
-за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 0,01% від залишкової суми кредиту (п.1.3.),
-позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості (п.1.4.).
Загальні витрати за кредитом: 6871,83 гривень.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 17 071,83 гривень.
17.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ укладено Договір факторингу №17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за Договором перейшло до ТОВ.
Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором в сумі 24 120,53 грн, з яких: 6 485,44 заборгованість за основним боргом, 2,09 грн заборгованість за відсотками, 17 633,00 заборгованість за комісіями.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: Кредитним договором №Z52.20337.004634765 від 07.12.2018 року (ас 5-7), Паспортом споживчого кредиту (ас 8-9), ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту (ас 10), анкетою-опитувальником клієнта-фізичної особи (ас 11-12), договором добровільного страхування майна фізичних осіб (ас 13-14), додатком до Паспорта споживчого кредиту (ас 15), заявою-анкетою (ас 16), договором добровільного страхування від 07.12.2018 року (ас 17-20), паспортом ОСОБА_1 (ас 21-22), заявою №Z52.20337.004634765 про акцепт публічної оферти (ас 24), випискою по Договору (ас 25), довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за Договором (ас 26), Договором факторингу №17112023 від 17.11.2023 року (ас 27-28), платіжною інструкцією №20494 від 20.11.2023 року (ас 29), Реєстром боржників №2 (ас 30).

Відповідач встановлені обставини не заперечила та не спростувала, хоча суд надав їй таку можливість. 
4.Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем – АТ «Ідея Банк» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст.1056-1 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 07.12.2018 року між АТ «Ідея Банк» (правонаступником якого у кредитних взаємовідносинах за Договором є позивач) та ОСОБА_1 укладено Договір, який підписаний його сторонами. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11 832,00 грн, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному Договорі умовах.
Позивачем доведено, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти у розмірі 11832,00 гривень.
Однак, відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за Договором не виконала, чим допустила заборгованість.

Надаючи оцінку сумі заборгованості, що наведена позивачем, суд зазначає наступне.
Щодо нарахування комісії за Договором, то суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.
На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частинами 1, 2 ст.228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи те, що відповідачу було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості комісійна винагорода, яка за Законом України «Про захист прав споживачів»і за Законом України «Про споживче кредитування» повинна надаватись безоплатно, положення Договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимога позивача у частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 17 633,00 грн є безпідставною і до задоволення не підлягає.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, позовні вимоги ТОВ підлягають до задоволення частково і з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ 6 487,53 грн, з яких: 6 485,44 грн заборгованості за тілом кредиту, 2,09 грн заборгованості за процентами, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

7. Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 3028,00 гривень.
Враховуючи, що судовий збір сплачений в мінімальному розмірі, що встановлений пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Законом України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 3028,00 гривень.
Керуючись статтями 11, 12, 13, 19, 77-81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279, 280-283 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором №Z52.20337.004634765 від 07.12.2018 року в розмірі 6 487 (шість тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки, з яких: 6 485 (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 44 (сорок чотири) копійки заборгованості за тілом кредиту, 2 (дві) гривні 09 (дев`ять) копійок заборгованості за процентами.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»  3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ: 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Дата складення повного тексту рішення суду (заочного): 24.06.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.