ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 520/23904/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою 12 Регіональної військово-лікарської комісії на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 29.01.26 у справі № 520/23904/25
за позовом ОСОБА_1 
до  12 Регіональної військово-лікарської комісії   
про визнання протиправною відмови та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до 12 Регіональної військово-лікарської комісії (далі - відповідач, Регіональна ВЛК), в якому просив суд: 
- визнати протиправною відмову в розгляді Скарги на постанову ВЛК від 17.07.2025 року 12 Регіональної військово-лікарської комісії м. Харків на підставі ст. 16 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.2.4.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14.08.2008 р. №402;
- зобов`язати 12 Регіональну ВЛК розглянути Скаргу ОСОБА_1 на Постанову ВЛК від 07.01.2025 року №15/79;
- зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію повідомити ОСОБА_1 про результати цієї Скарги і прийняте рішення письмово;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань 12 Регіональної військово-лікарської комісії м. Харків на користь ОСОБА_1 сплату судового збору 1211 грн. 20 коп. та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.07.2025 він звернувся із скаргою на постанову ВЛК від 07.01.2025 №15/79 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії, у якій просив скасувати постанову ВЛК від 07.01.2025. У даній скарзі він також просив поновити пропущені строки розгляду скарги на цю постанову, оскільки з січня 2025 знаходиться на лікуванні у хірургічному відділенні КНМП "Кременчуцька перша міська лікарня ім. Богаєвського" і півроку чекав на проведення хірургічної операції. Ці підстави підтверджуються Довідкою від 23.07.2025. Однак, йому було відмовлено в розгляді скарги.
Позивач категорично не згодний із відповіддю 12 Регіональної військово-лікарської комісії, у якій зазначено, що він знаходиться на лікуванні з 25.05.2025, а скаргу на постанову ВЛК подав 17.07.2025, тому що в медичній довідці №35 зазначено, що позивач знаходиться на лікуванні з 25.05.2025 по теперішній час. Отже, на думку позивача, зауваження 12 Регіональної військово-лікарської комісії сформульовано не коректно і вказує на те, що дана Регіональна військово-лікарська комісія не ознайомилась і не вивчили усі документи, які були додані ним до скарги на постанову ВЛК. Саме тому він звертається до суду з цим позовом. 
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що зі змісту самої скарги до 12 РВЛК, так і з позовної заяви до суду вбачається, що позивач обґрунтовує пропуск строку звернення наявністю лікування. Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що з січня 2025 року перебував на лікуванні у хірургічному відділенні КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня ім. Богаєвського» та нібито протягом півроку очікував на проведення оперативного втручання.
Однак, аналіз наданих позивачем доказів у сукупності з матеріалами справи свідчить про очевидні суперечності між фактичними даними та викладеними у позовній заяві обставинами. Так, відповідачем встановлено, що позивач 07.01.2025 був освідчений у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого в цей же день був ознайомлений з постановою комісії, що підтверджується відміткою у постанові ВЛК. 21.05.2025 позивач отримав поранення, що підтверджується медичною картою (форма № 001/1). Довідкою про перебування на лікуванні у КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня ім. Богаєвського» від 28.05.2025 підтверджено, що ОСОБА_2 перебував у хірургічному відділенні з 22.05.2025 по 28.05.2025, тобто лише протягом шести днів.
При цьому 22.05.2025 йому проведено первинну хірургічну обробку ран у зв`язку з отриманим пораненням. Скаргу на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.01.2025 позивач оформив лише 17.07.2025. У період з 07.01.2025 по 21.05.2025 відсутні будь-які документи, які могли б підтвердити поважність причин пропуску строку на звернення зі скаргою - тобто протягом 133 днів позивач не вчинив жодних дій і не навів доказів об`єктивних перешкод для подання скарги. 
Надалі позивач посилається на перебування на лікуванні з 22.05.2025, однак подана довідка підтверджує лікування лише до 28.05.2025, інших документів не подано. Щодо тверджень позивача про нібито піврічне очікування хірургічного втручання, медична документація містить лише один зафіксований випадок оперативного втручання - 22.05.2025, проведений внаслідок отриманого поранення. Крім того, жодних документів, які б свідчили про наявність вад здоров`я, що потребували такого лікування, не надано. 
Наведене, на переконання відповідача, свідчить про те, що інформація, наведена у позові, прямо суперечить наданим документам та не має доказового підтвердження. Оскільки позивач був ознайомлений із постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 07.01.2025, останнім днем строку, визначеного статтею 17 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР), є 06.02.2025. Отже, за період з 07.02.2025 по 21.05.2025, тобто за 103 дні, позивач не надав жодного документу, що міг би підтвердити його доводи. 
У свою чергу 12 РВЛК під час розгляду скарги, правомірно зазначила у своїй відповіді, що: скарги до штатних ВЛК подаються у строки, визначені Законом №393/96-ВР; рішення ВЛК від 07.01.2025 може бути оскаржене протягом одного місяця; скаргу оформлено лише 17.07.2025; документи, які могли б підтвердити поважність пропуску строку з 07.01.2025 до моменту отримання поранення, відсутні, що є порушенням пункту 3.2 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) та статті 17 Закону №393/96-ВР; отже, строки звернення пропущені, підстав для розгляду скарги не встановлено. Таким чином, 12 РВЛК діяла в межах своїх повноважень, обґрунтовано та правомірно, надавши позивачу мотивовану письмову відповідь відповідно до вимог пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення та статті 19 Закону №393/96-ВР.
Також, відповідач зауважив, що позивач не оскаржив рішення 12 РВЛК у ЦВЛК, а відразу звернувся до суду із позовною заявою. Отже, у даному випадку позивачем не реалізовано передбачене Положенням №402 право на оскарження рішення ВЛК регіону до ЦВЛК, як найвищого органу у структурі військово-лікарської експертизи. Така бездіяльність та умисне порушення встановленого нормативним актом порядку, вказує на порушення вимог законодавства, яке врегульовує подібні правовідносини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії про визнання протиправною відмову та зобов`язати вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною відмову в розгляді Скарги ОСОБА_1 на постанову ВЛК від 17.07.2025 року 12 Регіональної військово-лікарської комісії м. Харків на підставі ст. 16 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.2.4.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14.08.2008 р. №402.
Зобов`язано 12 Регіональну військово-лікарську комісію повторно розглянути Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на Постанову ВЛК від 07.01.2025 року №15/79 та повідомити ОСОБА_1 про результати цієї Скарги і прийняте рішення.
Стягнуто з 12 Регіональної військово-лікарської комісії (61058, м. Харків, вул. Культури, 5, код ЄДРПОУ 24983125) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для цієї справи, висновки викладені у рішенні суду жодним чином не відповідають обставинам справи, крім того неправильно застосовуються норми матеріального права, а саме невірно тлумачено Положення №402, а також Закон №393/96-ВР.
Зауважив, що із матеріалів скарги не вбачається наявності документальних підтверджень поважних причин пропуску строків у період з 07.01.2025 по 21.05.2025. Відповідно, строки для подання скарги до 12 РВЛК були пропущені, а позивачем порушено вимоги пункту 3.2 глави 3 розділу I Положення №402 та статті 17 Закону №393/96-ВР. Натомість суд, ігноруючи фактичні обставини правовідносин, а також не враховуючи доводи 12 РВЛК, ухвалив рішення, яке не відповідає ні нормам матеріального, ні нормам процесуального права, що є підставою для його скасування в апеляційному порядку.
Звернув увагу апеляційного суду на нехтування судом першої інстанції нормами глави 3 розділу I Положення №402, на що комісія вказувала під час розгляду справи у першій інстанції. Так, частиною третьою статі 124 Конституції України встановлено, законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Відповідно до статті 17 КАС України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності позаштатних та штатних ВЛК, а також порядок подання та розгляду заяв до штатних ВЛК, передбачено главою 3 розділу І Положення №402. Вказані норми встановлюють чіткий алгоритм оскарження рішень позаштатних ВЛК до ВЛК регіону, до ЦВЛК та суду, що у свою чергу свідчить про наявність досудового врегулювання спору у розумінні статті 124 Конституції України та статті 17 КАС України. Разом з тим, аналізуючи матеріали справи вбачається, що позивачем не було реалізовано передбачене Положенням №402 право на оскарження до ЦВЛК, як найвищого органу у структурі військово-лікарської експертизи. Така бездіяльність та умисне порушення встановленого нормативним актом порядку, вказує на свідоме нехтуванням позивача досудовим механізмом врегулювання спору, який є обов`язковим етапом перед зверненням до суду. 
Враховуючи, що остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, за наслідками перевірки рішення 12 РВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови при розгляді звернення позивача з приводу його незгоди зі ступенем придатності до військової служби (в межах справи), ЦВЛК не приймала, 12 РВЛК наполягає на тому, що позивач не дотримався вимог Положення щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а суд у даному випадку проігнорував норми процесуального та матеріального права, внаслідок чого було прийнято протиправне рішення.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до пункту 3 частин 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4/4060 від 28.05.2025 ОСОБА_2 під час призову «Осінь 2008» був визнаний непридатним до строкової військової служби за ст. 20Б Наказу МОУ №402 від 11.08.2008 (підстава Протокол №31 від 13.11.2008) та переданий на облік військовозобов`язаних (а.с. 17).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.01.2025 №15/79: "військовозобов`язаному солдату ОСОБА_2 проведено медичний огляд позаштатною військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 07.01.2025, протокол №7. Діагноз (включаючи код, згідно НК 025) та постанова ВЛК G55.1 Хронічна двобічна вертеброгенна радикулоішалгія з незначним порушенням функцій. На підставі статей: 23В графи: II Розкладу хвороб, графи: ТДВ визнано придатним до військової служби". Позивач ознайомився з постановою ВЛК 07.01.2025 про що свідчить його підпис в графі "Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК" (а.с. 18).
Відповідач у відзиві зазначив, що у подальшому ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_2 (а.с. 34). 
21.05.2025 позивач отримав поранення, що підтверджується первинною медичною карткою №001/о (а.с. 12-13).
Згідно з довідкою №35 від 28.05.2025 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНМП «Кременчуцька перша міська лікарня ім. О.Т. Богаєвського» з 22.05.2025 по теперішній час. Позивачу 22.05.2025 була проведена хірургічна операція ПХО рани (а.с. 16).
17.07.2025 (вх. №5428 від 21.07.2025) позивач звернувся до 12 Регіональної військово-лікарської комісії із скаргою на постанову ВЛК від 07.01.2025 № 15/79, в якій просив: поновити пропущений строк щодо оскарження постанови військово-лікарської комісії від 07.01.2025 №15/79 у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні на підставі первинної медичної картки хворого №001/о від 25.05.2025, Довідки від 28.05.2025 №4/4060 і Довідки №35 від 28.05.2025; скасувати постанову ВЛК від 07.01.2025 №15/79 виданої ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 про визнання його придатним до військової служби у Збройних Силах України; винести постанову, якою визнати його непридатним для проходження військової служби у Збройних Силах України з виключенням з військового обліку (а.с. 59-62). 
Листом 12 Регіональної військово-лікарської комісії №4121 від 24.07.2025 скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду. Зазначено: " Із змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що Ви порушуєте питання про поновлення строку звернення зі скаргою, посилаючись на перебування на стаціонарному лікуванні з 25.05.2025.
Разом з тим, заяву на визначену постанову ВЛК, оформлено 17.07.2025.
Однак звертаємо Вашу увагу на те, що в книзі реєстраційних документів 12 РВЛК та в архіві системи електронного документообігу відсутня інформація щодо Вашої незгоди з постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.01.2025, а також вжиття заходів з її оскарження до 12 ВЛК у період з 07.01.2025 до моменту отримання поранення, що є порушенням вимог пункту 3.2 глави 3 розділу І Положення та статті 17 Закону України "Про звернення громадян".
Більше того, поважних причин пропуску за згаданий вище термін у Вашій скарзі також не зазначено.
Ураховуючи вищезазначене, термін на звернення зі скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.01.2025 №15/79 пропущено. 
Отже, керуючись пунктом 3.2 глави 3 розділу І Положення, статтею 17 Закону України «Про звернення громадян», Ваша скарга розгляду не підлягає. 
Принагідно інформуємо, що у разі незгоди з даним рішенням Ви маєте право на його оскарження у Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України (пункт 3.3 глави 3 розділу І Положення)" (а.с. 57-58).
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що скарга позивача не є зверненням в розумінні Закону №393/96-ВР з питань військово-лікарської експертизи, а є скаргою, в якій позивач, не погодившись із висновком, оформленим довідкою військово-лікарської комісії від 07.01.2025 року №15/79, оскаржує її в порядку, передбаченому Положенням №402 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої скарги повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у порядку, що передбачений Законом №393/96-ВР.
Суд дійшов висновку, що 12 Регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України належним чином дану скаргу не розглянула, оскільки не взяла до уваги всі документи дані до скарги та пояснення заявника зазначені в самій скарзі, оскільки хоча позивач і пропустив місячний термін оскарження постанови штатної ВЛК, однак причини пропуску, на думку суду є поважними. Поважність причин пропуску звернення щодо оскарження постанови полягає в додатковому медичному дослідженні (лікуванні), яке проводилось заявнику. 12 Регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України отримавши скаргу позивача, обмежилася формальною підставою, залишивши скаргу без розгляду не використавши право надане їй у статті 17 Закону №393/96-ВР, в якій встановлено, що пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом чи посадовою особою, що розглядає скаргу.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 затверджено Положення №402 «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі по тексту – Положення №402; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно з абзацами 1-7 пункту 2.1 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Відповідно до п.2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року №608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Пунктом 2.3 розділу І Положення №402 передбачено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується командувачу Медичних сил Збройних Сил України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК.
ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; запитувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок; розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Відповідно до пункту 2.4 розділу І Положення №402 за рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону, незалежно від адміністративно-територіальної зони відповідальності ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи, покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК та прийняття, скасування, перегляд постанов про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби.
ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів; приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Згідно з пунктом 2.5 розділу І Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Відповідно до підпункту 2.8.1 пункту 2.8 розділу І Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.
Роз`яснення ВЛК регіону та ЦВЛК з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК ТЦК та СП.
ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення (підпункт 2.8.2 пункту 2.8 розділу І Положення №402).
На ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян (підпункт 2.8.4 пункту 2.8 розділу І Положення №402).
Пунктами 3.1 - 3.4 розділу І Положення №402 передбачено, що вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року №735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду ВЛК в інший заклад охорони здоров`я, ніж той, в якому проводився медичний огляд ВЛК, постанова якої оскаржується.
З наведених вище норм Положення №402 слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, передбачених пунктом 1.1 розділу І Положення №402, зокрема, з метою визначення ступеня придатності до військової служби, за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК. До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.
У даній справі позивач оскаржує відмову 12 Регіональної військово-лікарської комісії, оформлену листом №4121 від 24.07.2025, у розгляді скарги на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену довідкою від 07.01.2025 №15/79. 
Підставою для відмови у розгляді скарги ОСОБА_1 , на яку послалася 12 Регіональна військово-лікарська комісія, визначено пропуск позивачем встановленого статтею 17 Закону № 393/96-ВР строку звернення зі скаргою, а також відсутність, на думку комісії, належних і підтверджених поважних причин такого пропуску. Зокрема, відповідач зазначив: "в книзі реєстраційних документів 12 РВЛК та в архіві системи електронного документообігу відсутня інформація щодо Вашої незгоди з постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.01.2025, а також вжиття заходів з її оскарження до 12 ВЛК у період з 07.01.2025 до моменту отримання поранення, що є порушенням вимог пункту 3.2 глави 3 розділу І Положення та статті 17 Закону України "Про звернення громадян".
Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу спірного рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Сам по собі пропуск строку звернення, визначеного статтею 17 Закону №393/96-ВР, не є безумовною підставою для залишення скарги без розгляду, оскільки у кожному конкретному випадку суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати належну правову оцінку доводам заявника щодо поважності причин такого пропуску та встановити, чи були наявні об`єктивні перешкоди для своєчасної реалізації права на звернення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення про залишення скарги без розгляду, не встановив належним чином, чи мав позивач об`єктивну можливість реалізувати своє право на оскарження постанови ВЛК у період з 07.01.2025 до моменту отримання поранення.
Як зазначає сам відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, за результатами огляду ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_8 07.01.2025, ОСОБА_1 було визнано придатним до військової служби та надалі він був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для її проходження до військової частині НОМЕР_2 . 21.05.2025 він отримав поранення та перебував на лікуванні. 
Вказані обставини свідчать про наявність специфічних умов проходження військової служби та стану здоров`я, які об`єктивно могли впливати на можливість своєчасного звернення зі скаргою.
Попри це, відповідач обмежився формальним посиланням на пропуск строку звернення, не дослідивши, чи існували об`єктивні перешкоди для подання скарги у визначений законом строк, та не надавши належної оцінки впливу проходження військової служби і подальшого лікування позивача на реалізацію ним свого права.
Посилання відповідача на відсутність в архіві системи електронного документообігу інформації щодо незгоди позивача з постановою ВЛК та вжиття ним заходів з її оскарження не може бути прийняте судом як належна підстава для висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення, оскільки сама по собі відсутність відповідних відомостей у внутрішніх інформаційних системах відповідача не є беззаперечним доказом того, що позивач не висловлював незгоду або не мав наміру оскаржити постанову, оскільки така обставина може бути зумовлена особливостями обліку, реєстрації чи функціонування документообігу, за які позивач не несе відповідальності.
Крім того, питання наявності чи відсутності попередніх звернень не є тотожним питанню поважності причин пропуску строку. Визначальним у цьому випадку є встановлення того, чи мав позивач об`єктивну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення, з урахуванням умов проходження військової служби, факту мобілізації, а також подальшого поранення та лікування.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, залишаючи скаргу без розгляду, фактично обмежився формальним посиланням на пропуск строку, не надавши належної оцінки доводам позивача щодо причин його пропуску та не з`ясувавши, чи дійсно такі причини є поважними. Такий підхід суперечить обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти не формально, а з урахуванням усіх істотних обставин звернення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного розгляду звернення, як того вимагає Закон №393/96-ВР, а отже, його висновок про відсутність поважних причин пропуску строку є передчасним та належним чином не обґрунтованим.
Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про порушення позивачем алгоритму оскарження постанови ВЛК, оскільки останнім не було реалізовано передбачене Положенням №402 право на оскарження такої до ЦВЛК, як найвищого органу у структурі військово-лікарської експертизи, що є обов`язковим етапом перед зверненням до суду, з огляду на наступне.
Згідно з Положенням №402, у разі незгоди із рішеннями позаштатної ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із відповідною скаргою, а у разі незгоди із ВЛК вищого рівня - звернутися до ЦВЛК або до суду. 
Суд зазначає, що системний аналіз підпунктів 2.3.5 та 2.4.10 глави 2 розділу І Положення №402, свідчить про те, що у судовому порядку підлягають оскарженню саме постанови Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК) та ВЛК регіонів. В свою чергу, постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Водночас, наведені норми не встановлюють обов`язковості попереднього звернення до ЦВЛК як необхідної передумови для реалізації права на судовий захист у разі оскарження рішень ВЛК регіонального рівня. Право на звернення до ЦВЛК у такому випадку є альтернативним способом захисту, а не обов`язковою досудовою процедурою.
Отже, у разі незгоди з рішенням Регіональної ВЛК позивач мав право безпосередньо звернутися до суду за захистом своїх прав, не вдаючись попередньо до його оскарження в адміністративному порядку до ЦВЛК.
За таких обставин доводи щодо необхідності попереднього звернення до ЦВЛК не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не можуть бути підставою для обмеження права позивача на судовий захист.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що 12 Регіональна військово-лікарська комісія, отримавши скаргу позивача на постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.01.2025 №15/79, фактично обмежилася констатацією пропуску строку її подання та залишила скаргу без розгляду, не перевіривши наявності підстав для поновлення такого строку відповідно до статті 17 Закону України №393/96-ВР.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача та наявність підстав для захисту порушеного права позивача.
У зв`язку з цим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню,
Колегія суддів не надає оцінку рішенню суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки в апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині та не оскаржує його у відповідному обсязі. 
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні стаття 139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат (в т.ч. витрат на професійну правничу правову допомогу) по даній справі. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 12 Регіональної військово-лікарської комісії - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі № 520/23904/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	І.С. Чалий   З.Г. Подобайло