ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/7291/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді - Бородавкіної С.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі- ГУНП в Чернігівській області, відповідач), та вважаючи, що суб`єктом владних повноважень порушені його права, свободи та законні інтереси, просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому компенсації за невикористані відпустки з урахуванням п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачену частину компенсації за невикористані відпустки в сумі 218296,39 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем на виконання рішення Чернігівського ОАС від 09.07.2024 у справі №620/6750/24 компенсація за невикористані щорічні відпустки здійснена без урахування рішення Чернігівського ОАС від 09.10.2023 по справі №620/8857/22. 
Ухвалою суду від 07.07.2025 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026 ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Бородавкіній С.В. 
Ухвалою суду від 28.04.2026 вищевказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з моменту отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків.
Ухвалою суду від 13.05.2026 прийнято справу до провадження.
Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначено, що у розрахунковому періоді (попередні 12 місяців або календарний 2023 рік) позивач фактично не проходив службу та не здійснював трудову діяльність у ГУНП чи УМВС, відповідно, не мав фактичного заробітку (грошового забезпечення) за відпрацьовані дні. Згідно з абзацом 3 пункту 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. Саме цю спеціальну імперативну норму права і застосувало ГУНП, вираховуючи середню заробітну плату з чинного на момент розрахунку розміру мінімальної заробітної плати (8 000,00 грн), що повністю відповідає вимогам закону: 8000,00/30днів*442 днів = 117866,67 (в тому числі і військовий збір 5893,33 грн). В 442 дні входить (95 днів невикористаної відпустки, а також за 347 днів вимушеного прогулу). Вимога позивача включити в розрахунок суму 197 742,98 грн (індексація середнього заробітку разом із ПДФО), яка була нарахована та виплачена йому в грудні 2023 року на виконання судового рішення у справі № 620/8857/22 за період з 28.10.2014 по 01.06.2022 прямо суперечить принципам обчислення середнього заробітку. Виплачена у 2023 році індексація за своєю правовою природою є добровільно-примусовим стягненням (компенсацією) за попередні 8 років вимушеного прогулу (2014-2022), а не поточним грошовим забезпеченням чи заробітною платою за відпрацьований час у 2023 році. Включення суми індексації, яка нарахована в один місяць за рішенням суду за минулі роки, призведе до викривлення (необґрунтованого завищення) показника середньоденного заробітку для компенсації відпустки, що суперечить суті середньої заробітної плати. Таким чином, у ГУНП були відсутні законні підстави для взяття суми 197 742,98 грн як розрахункової бази для визначення компенсації за 442 дні відпустки, а також за час вимушеного прогулу. ГУНП в Чернігівській області зазначає, що нарахування у 2023 році позивачу індексації середнього заробітку за рішенням суду не змінює правової природи такої виплати як компенсації за минулі періоди та не перетворює її на грошове забезпечення за 2023 рік.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.12.1995, з листопада 2012 року обіймав посаду першого заступника начальника Управління УМВС України в Чернігівській області - начальника слідчого управління.
Відповідно до Наказу Міністра внутрішніх справ України від 27.10.2014 № 2239 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п.п.1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 №1682 -VI та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2022 у справі №826/17843/14 позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. від 27.10.2014 року № 2239 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. п. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади від 16.09.2014 року № 1682-VI та п. 62 а Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, поновлено ОСОБА_1 , з 27.10.2014 на посаді першого заступника начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 року, стягнуто з Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 року по 01.06.2022 року у розмірі 1 034 689, 14 грн. (один мільйон тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень, 14 копійок), звернуто до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 , з 27.10.2014 року на посаді першого заступника начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 року, звернуто до негайного виконання рішення суду у частині стягнення з Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 442,06 грн. (одинадцять тисяч чотириста сорок дві гривні, 06 копійок) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105827634).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.06.2022 № 382 о/с позивача на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2022 у справі №826/17834/14 у частині, яка допущена до негайного виконання, було поновлено на посаді першого заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014.
Наказом УМВС України в Чернігівській області від 10.08.2022 № 1 о/с позивача було звільнено зі служби у запас Збройних Сил 10.08.2022.
У 2022 році ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просив стягнути з відповідача індексацію середнього заробітку, що підлягає виплаті за 1899 днів вимушеного прогулу в розмірі 2145945,90 грн.
Рішенням Чернігівського ОАС від 15.02.2023 по справі №620/8857/22 у позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про стягнення індексації середнього заробітку відмовлено повністю (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109160892).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023 по справі №620/8857/22, рішення Чернігівського ОАС від 15.02.2023 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по 01 червня 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114061168).
Рішенням Чернігівського ОАС від 09.07.2024 у справі №620/6750/24, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024 залишено без змін, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо виплати компенсації невикористаної за час служби відпустки ОСОБА_1 та зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2011 рік -29 діб, за 2012 рік - 24 доби, за 2013 рік - 21 доба, за 2014 рік - 21 доба, а також за час вимушеного прогулу, обрахунок якої провести згідно з нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120302106).
На виконання рішення Чернігівського ОАС від 09.07.2024 у справі №620/6750/24 відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані відпустки в сумі 111973,34 грн, що підтверджується довідкою про надходження коштів від 27.06.2025 (а.с.64).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки без урахування виплаченої індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд звертає увагу, що поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо).
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.
В силу вимог частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Як було встановлено рішенням Чернігівського ОАС у справі №620/6750/24 ОСОБА_1 звільнений за скороченням штату 10.08.2022.
На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023 по справі №620/8857/22 ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 по 01.06.2022.
На виконання рішення Чернігівського ОАС від 09.07.2024 по справі №620/6750/24 відповідач 27.06.2025 виплатив позивачу компенсацію за невикористані відпустки, у тому числі за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву, відповідач зазначає, що виплачена позивачу у 2023 році індексація середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 по 01.06.2022 є примусовим стягненням, а не поточним грошовим забезпеченням чи заробітною платою за відпрацьований час у 2023 році, а тому включення суми індексації до обрахунку грошової компенсації за невикористані відпустки призведе до необґрунтованого завищення показника середньоденного заробітку.
Однак із такими доводами відповідача суд не погоджується, з огляду на таке.
Індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.
Механізм обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок) зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів № 957 від 08.09.2023.
Так, у п. 2 розділу II Порядку щодо періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата, зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Пункт 3 Порядку визначає, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. 
Перелік сум, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, визначений пунктом 4 Порядку, не містить індексацію.
Отже, оскільки позивач право на відпустки, за які сплачено компенсацію, набув до 31.12.2023, з урахуванням викладеного та пунктів 2 -3 Порядку, суд доходить висновку, що виплата компенсації за невикористані відпустки має проводитись з урахуванням індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплаченої на виконання рішення Чернігівського ОАС у справі №620/8857/22, а тому позовні вимоги мають бути задоволені частково шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані відпустки з урахуванням п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки, з урахуванням індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до судового рішення по справі №620/8857/22 та з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову. 
Враховуючи предмет даного позову, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні ді– задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки, з урахуванням п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, з урахуванням індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до судового рішення по справі №620/8857/22 відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 40108651, пр.Перемоги, буд.74, м.Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна