Справа № 201/4558/265
Провадження № 2/201/3896/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Демидової С.О.
з секретарем судового засідання Терновою А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (Соборний районний суд міста Дніпра). 
Стислий виклад позиції позивача
До Соборного районного суду міста Дніпра 02 квітня 2026 року звернулася ОСОБА_1 з позовом до Маріупольської міської громади, про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просила суд:
?Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 а саме: Трикімнатна квартира загальною площею 57,0 м.кв., житлова площа 41,6 м.кв складається з, 1 – коридор 5,7 кв.м., 2 - санвузол суміщений 2,0 кв. м., 4 – кухня 5,08 кв.м., 7 – вбудована шафа 0,7 м.кв, 5 – житлова кімната 10,8 м.кв., 6 – житлова кімната 12,9 м.кв., 9 – житлова кімната 17,9 м.кв., І – балкон – 1,7 м.кв. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона набула у власність квартиру у жовтні 1999 року шляхом прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер в серпні 1998 р. згідно свідоцтва на право власності на житло покійного чоловіка від 18 жовтня 1994 року № 1947, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
У березні 2022 при посиленні обстрілів вона була вимушена евакуюватись і під час евакуації було втрачено оригінали правовстановлюючих документів, а саме свідоцтво про право на спадщину від 18 жовтня 1999 року. 
Звернувшись 05 грудня 2025 року до Маріупольської міської ради Донецької області з заявою про видачу довідки про належність та видачу дубліката правовстановлюючого документа, отримала 09 грудня 2025 № 24-4366-24 відповідь, в якій зазначено, що проведення активних бойових дій на території міста Маріуполь із подальшою окупацією міста, спричинило знищення більшої частини архівних документів, відсутність вільного доступу до документації та реєстраційних справ унеможливлює на даний момент можливість встановлення фактів нестачі відповідних документів і реєстраційних справ. 
Також зазначено, щодо можливості видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно можливе після завершення дії воєнного стану в Україні та деокупації міста Маріуполь, відновлення повноцінної роботи органів місцевого самоврядування Маріупольської міської територіальної громади, та у разі збереження документів відділу обліку та приватизації житлового фонду управління міського майна Департаменту. 
Також нею було надіслано запит 05 грудня 2025 року до Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації – Маріупольська нерухомість» щодо підтвердження права власності на квартиру та надання копій з архівної справи в отриманій відповіді зазначено про неможливість вивезення первинних та інших документів у зв`язку з відсутністю доступу до них, які знаходяться безпосередньо в зоні бойових дій, тому сформувати та надати вказану інформацію немає можливості. 
Оскільки, територіальна громада, в якій розташована квартира, перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Маріупольська територіальна громада, м.Маріуполь, включена до відповідного Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що формується відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 р. № 562, на території, визнаній в умовах воєнного стану тимчасово окупованою рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним в дію указом Президента України. 
28 лютого 2022 року, Торгово-Промислова Палата повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) – військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». 
Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами. 
Нею було знайдено копію технічного паспорту на належну мені квартиру та вона своєчасно, на протязі 23 років сплачувала комунальні платежі, проживала в цій квартирі та була в ній зареєстрована. 
На підставі отриманих відповідей Маріупольської міської ради Донецької області (код ЄДРПОУ 33852448) та Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації – Маріупольська нерухомість» вона не має можливості підтвердити право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 57,0 кв. м., у зв`язку з чим просить суд задовольнити її позовні вимоги.
Окрім того вищезазначена квартира зруйнована, від прямого влучання ракети, вона як пенсіонер, людина похилого віку, намагалась подати повідомлення про факт зруйнованого майна на порталі ДІЯ «Є-відновлення», але відсутність даних в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відсутність оригіналів документів позбавляє її права зареєструвати факт пошкодження майна та у майбутньому отримати компенсацію за належну мені квартиру. 
04 травня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки у якості доказів своїх позовних вимог, до позовної заяви додано лише декілька копій платіжних інструкції щодо сплати комунальних послуг за вищевказаною адресою за період 2020-2021 роки, а також невідоме фото якогось вікна квартири, без відповідної ідентифікації. Окрім того позивачем не обгрунтовано чому саме міськ рада є відповідачем, а не особи які не визнають право власності.
Маріупольська міська рада Донецької області жодним чином не оспорює право позивача на нерухоме майно, та не вчинює інших дій, які б свідчили про невизнання такого права. 
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 квітня 2026 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. 
07 квітня 2026 року ухвалою судді позовану заяву було залишено без руху. 
Ухвалою судді від 15 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності.
Ухвалою суду від 19 травня 2026 року закрито підготовче провадження у спарві та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, при поданні позовної заяви просила суд слухати справу за її відсутності.
Предстник відповідача надав заяву про розгяд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували.
Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. 
Фактичні обставини встановленні судом 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з втратою свідоцтва про право на спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .
05 грудня 2025 року позивач звернулася до Маріупольської міської ради Донецької області з заявою про видачу довідки про належність та видачу дубліката правовстановлюючого документа, проте 09 грудня 2025 за № 24-4366-24 отримала відповідь, в якій зазначено, що проведення активних бойових дій на території міста Маріуполь із подальшою окупацією міста, спричинило знищення більшої частини архівних документів, відсутність вільного доступу до документації та реєстраційних справ унеможливлює на даний момент можливість встановлення фактів нестачі відповідних документів і реєстраційних справ. Також зазначено, щодо можливості видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно можливе після завершення дії воєнного стану в Україні та деокупації міста Маріуполь, відновлення повноцінної роботи органів місцевого самоврядування Маріупольської міської територіальної громади, та у разі збереження документів відділу обліку та приватизації житлового фонду управління міського майна Департаменту. 
Відповідно до наданої відповіді Комунальним комерційним підприємством «Міське бюро технічної інвентаризації – Маріупольська нерухомість» щодо підтвердження права власності на квартиру та надання копій з архівної справи зазначено про неможливість вивезення первинних та інших документів у зв`язку з відсутністю доступу до них, які знаходяться безпосередньо в зоні бойових дій, тому сформувати та надати вказану інформацію немає можливості. 
Позивачем надано платіжні інструкції про сплату нею комунальних послуг за кв. АДРЕСА_1 за 2020 рік 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Згідно із Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Маріупольський район Донецької області, у тому числі м. Маріуполь, тимчасово окупований російською федерацією.
Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яку начебто успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , проте жодних доказів на підтвердження її права власності на квартиру суду надано не було, як і не було надано доказів належності спірної квартири ОСОБА_2 , також не надано доказів що ОСОБА_2 був її чоловіком та вона одноособово успадкувала спірну квартиру. 
Підтверджуючи своє право власності на квартиру позивач долучила квитанцій про сплату комунальних послуг за вказаною адресою, які підтверджують лише факт оплати нею комунальних послуг, та не є беззаперечним доказом прав власності на квартиру.
За встановлених обставин, зважаючи на те що позивачем не доведено належними та допустимими доказами з яких можливо було б встановити, що саме вона є власником квартири суд не знаходить підстав для задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на кв. АДРЕСА_1 . 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Повний текст рішення складено 29 червня 2026 року

Суддя           С.О. Демидова