ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19375/25	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 33/817/356/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.483 МК України 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. ознайомившись із матеріалами справи за апеляційною скаргою представника Тернопільської митниці — Катюк У. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року,- 

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення нею порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, – закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б безсумнівно підтверджували вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, зокрема подання нею підробленого документа або участі у переміщенні транспортного засобу через митний кордон України. 

В апеляційній скарзі та доповненні до неї представник Тернопільської митниці — Катюк У. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року, та винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.483 МК України. Свої вимоги мотивує тим, що:
факт ввезення ОСОБА_1 на митну територію України автомобіля MITSUBISHI I-MIEV підтверджується інформацією з модуля АСМО «Інспектор» («Перегляд пропуску через митний кордон України»), де містяться її персональні дані та відомості про транспортний засіб;
згідно відповіді Волинської митниці від 16.07.2025, за даними електронних баз Держмитслужби встановлено факт переміщення 30.04.2024 через пункт пропуску «Устилуг – Зосін» автомобіля MITSUBISHI I-MIEV під керуванням саме ОСОБА_1 , що додатково підтверджується копіями документів, отриманими під час перетину кордону;
дані АСМО, відповідь Волинської митниці та копії документів у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що саме ОСОБА_1 ввезла спірний транспортний засіб в Україну, а тому висновок суду про відсутність належних доказів є безпідставним;
ОСОБА_1 при переміщенні автомобіля через митний кордон подала митному органу рахунок-фактуру (інвойс) № LMK Nr. 260424-5 від 26.04.2024, який є підробленим документом. 

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_1 - адвокат Лесик С.І. просить апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року залишити без змін. Свої вимоги мотивує тим, що:
суд першої інстанції ухвалив законну та обґрунтовану постанову, оскільки повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи і правильно дійшов висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення;
ОСОБА_1 не була декларантом, уповноваженою особою декларанта, покупцем, вантажоодержувачем або особою, відповідальною за фінансове врегулювання, а також не мала нотаріально посвідчених повноважень на придбання, перевезення, розмитнення чи оформлення транспортного засобу MITSUBISHI I-MIEV;
всі дії щодо митного оформлення здійснювали інші особи;
витяг з інформаційної системи АСМО «Інспектор» не є достатнім і беззаперечним доказом вини, оскільки сам по собі не підтверджує факту подання підробленого інвойсу саме цією особою, її обізнаності щодо його змісту або наявності умислу;
митним органом не доведено, що саме ОСОБА_1 подавала митному органу підроблений документ або документ із неправдивими відомостями як підставу для переміщення товару через митний кордон України;
митним органом не доведено суб`єктивну сторону правопорушення, зокрема те, що особа усвідомлювала неправдивість відомостей у документах або діяла з умислом на приховування товару від митного контролю.

Заслухавши доводи представників Тернопільської митниці Катюк У.Т. і Лось О.Р., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з викладених у ній підстав, думку захисника ОСОБА_1 - адвоката Лесик С.І., який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, просив проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 та поячснив, що вона не має жодного стосунку до переміщення автомобіля MITSUBISHI, а в той день перетинала кордон на іншому транспортному засобі і в базу даних як перевізник автомобіля MITSUBISHI була внесена помилково, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП та статей 486, 487, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Частиною 4 ст. 2 КУпАП установлено, що питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним Кодексом України.
Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
На переконання апеляційного суду, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.
У протоколі про порушення митних правил № 0053/UA403000/2425 від 23 липня 2025 року стверджується, що 30 квітня 2024 року о 12 год. 48 хв. через пункт пропуску «Устилуг-Зосин» в зоні діяльності Волинської митниці гр. України ОСОБА_1 на митну території України в митному режимі «імпорт», було ввезено транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель: I-MIEV, VIN: НОМЕР_1 , календарний рік випуску 2011.
Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.
Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто розуміється активна поведінка (вчинок) особи.
Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордо різними шляхами, зокрема: шляхом поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів які містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.
Таким чином, правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, - містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.
За відсутності зазначених умов, в діях особи не утворюється склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження доводів апеляційної скарги митним органом надано інформацію з модуля АСМО «Інспектор», відповідь Волинської митниці від 16 липня 2025 року та копії документів, поданих під час перетину державного кордону України, які на думку представників митниці свідчать про те, що 30 квітня 2024 року транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель I-MIEV, VIN: НОМЕР_1 , переміщувався через пункт пропуску «Устилуг-Зосін» під керуванням ОСОБА_1 і саме вона надала як підставу для його переміщення підроблений рахунок-фактуру (інвойс) № LMK Nr.260424-5 від 26.04.2024р.
Однак належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 подавала вказаний документ митному органу або брала участь у митному оформленні товару, який ввозився на митну територію України, матеріали справи не містять.
Навпаки, з наявної у справі відповіді митного брокера ОСОБА_2 вбачається, що митну декларацію №24UA4030700039646U1 від 01 травня 2024 року подано саме ним, а всі документи для митного оформлення були надані через засоби електронного зв`язку ОСОБА_3 , а особа ОСОБА_1 йому невідома.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 мала будь-яке правові підстави для ввезення цього автомобіля на митну територію України, тобто немає даних що вона була покупцем транспортного засобу, його одержувачем, декларантом, уповноваженою особою декларанта або особою, відповідальною за подання документів для митного оформлення.
Так, серед даних АСМО “Інспектор”, на які посилається митниця, є лише запис про внесення даних щодо ОСОБА_1 як перевізника транспортного засобу на підставі довіреності (а.с.11). Однак, як правильно вказав суд першої інстанції серед матеріалів справи така довіреність відсутня. До апеляційної скарги її не додано і в ході апеляційного розгляду суду не було надано. 
Також, згідно долучених до матеріалів справи копій документів Волинської митниці, які подавалися в пункті пропуску під час перетину кордону транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель I-MIEV, VIN: НОМЕР_1 , відсутнє доручення та будь-який інший документ, який би уповноважував ОСОБА_1 переміщувати цей автомобіль через кордон чи подавати щодо нього будь-які документи працівникам митниці (а.с.19-26). 
При цьому, серед доданих до повідомлення Волинської митниці від 09.07.2025р. (а.с.19) документів наявний інвойс Nr.260424-5 від 26.04.2024р., де отримувачем вказаного автомобіля зазначена ОСОБА_4 та копія довіреності, якою ОСОБА_5 уповноважила бути її представниками ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . 
Щодо ОСОБА_1 серед цих документів наявна наявна лише копія її паспорта для виїзду за кордон, яка сама по собі не підтверджує подання нею інвойсу Nr.260424-5 від 26.04.2024р. для переміщення автомобіля через митний кордон. Також, сама по собі наявність копії паспорта не спростовує версії сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не має жодного стосунку до переміщення автомобіля MITSUBISHI, а в той день перетинала кордон на іншому транспортному засобі і в базу даних як перевізник автомобіля MITSUBISHI була внесена помилково. 
За змістом диспозиції ч.1 ст.483 МК України відповідальність настає за активні дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема шляхом подання документів, що містять неправдиві відомості. При цьому обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони такого правопорушення є прямий умисел.
Всупереч вимогам ст.495 МК України митним органом не надано доказів того, що ОСОБА_1 мала повноваження на переміщення товару через митний кордон України на підставі інвойсу №LMK Nr.260424-5 від 26.04.2024, була обізнана з його змістом, знала про недостовірність відомостей, які в ньому містяться, і фактично використовувала такий документ. 
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про недоведеність того, що саме ОСОБА_1 вчинила дії, які утворюють об`єктивну та суб`єктивну сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Отже, достатніх даних і доказів для того, щоб зробити категоричний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України митними органами не зібрано і в ході судового розгляду не встановлено. 
За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи свого підтвердження не знайшли.
Так, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів у справі.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.
З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, належно мотивувавши своє рішення.
Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, ст. 529 МК України суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Тернопільської митниці Катюк У.Т. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя