Справа № 536/401/26 
провадження 2/527/827/26 

РІШЕННЯ
іменем України
15 червня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Олефір А.О.,
за участю секретаря
судового засідання  - Семенової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 536/401/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», поданим представником позивача Усенком Михайлом Ігоровичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:  
23 лютого 2026 року представник позивача звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.02.2026 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області.
31 березня 2026 року справа надійшла до Глобинського районного суду Полтавської області.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 23.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 104125590, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 7000,00 грн, а позичальник зобов`язувалася сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі та штрафні санкції, що передбачені Кредитним договором. Товариство виконало зобов`язання та надано відповідачу грошові кошти у розмірі та у строк визначені договором. 
29.08.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 104125590 від 23.02.2023.
Заборгованість відповідача перед позивачем становить 28796,88 грн, яка складається з 6416,00 грн – простроченої заборгованості за сумою кредиту, 21050,88 грн – простроченої заборгованості за сумою відсотків, 1330,00 грн – простроченої заборгованості за комісією. 
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 28796,88 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
17 квітня 2026 року відповідач направила до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначила, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі та заперечує як проти самого факту особистого, вільного та усвідомленого укладення нею договору про споживчий кредит № 104125590 від 23.02.2023, так і проти доведеності переходу права вимоги саме до позивача, а також проти розміру заявлених до стягнення сум. Сам факт того, що кредитор сформував електронний договір, направив код на певний номер і перерахував кошти на певну картку, ще не є достатнім доказом того, що саме відповідач висловила згоду на укладення договору. На підтвердження укладення договору про споживчий кредит № 104125590 від 23.02.2023 позивач подав, зокрема, анкету-заяву на кредит, копію договору, довідку про одноразовий ідентифікатор та документи про перерахування коштів. Із анкети-заяви вбачається, що блок «Процес оформлення та розгляду заяви 104125590» відображає завершення всіх основних етапів оформлення, включно з «Підписанням договору», приблизно у проміжку з 04:21:46 до 04:23:21 23.02.2023, а документ містить відмітку «Оброблено 2023-02-23 04:23:56». Разом із тим у копії самого договору зазначено, що він підписаний 23.02.2023 о 16:23 одноразовим ідентифікатором F24275, а в окремій довідці ТОВ «Мілоан» вказано, що цей одноразовий ідентифікатор F24275 було відправлено на номер +380950985498 лише 23.02.2023 о 16:23:56. Таким чином, у додатках позивача одночасно містяться документи, з яких випливає, що оформлення та підписання договору нібито завершилося близько 04:23, однак одноразовий ідентифікатор, яким нібито вчинено акцепт, був надісланий лише після 16:23 того ж дня.
Подані позивачем матеріали свідчать також про зміну первинно замовлених умов кредитування, однак не містять належного доказу того, хто саме та в який спосіб погодив змінені умови. Із анкети-заяви вбачається, що за заявою № 104125590 спочатку формувались умови із замовленою сумою 10500,00 грн, тоді як за результатом розгляду системою було погоджено 7000,00 грн на строк 13 днів. Паспорт споживчого кредиту та графік платежів також відображають саме 103 дні загального строку кредитування, з яких 13 днів — пільговий період, а 90 днів — поточний.
Із договору, паспорта споживчого кредиту та графіка платежів вбачається, що за договором № 104125590 передбачено: 7000,00 грн — тіло кредиту, 1330,00 грн — комісія, 1820,00 грн — проценти за пільговий період та 18900,00 грн — проценти за поточний період, тобто загальні витрати за весь строк кредитування складають 22050,00 грн, а загальна вартість кредиту — 29050,00 грн. Натомість у позові та у виписці з особового рахунку позивач заявляє до стягнення 28796,88 грн, з яких 6416,00 грн — тіло кредиту, 21050,88 грн — проценти та 1330,00 грн — комісія. Разом із тим у самій виписці з особового рахунку відсутні відомості про здійснення будь-яких платежів, не зазначено дату останнього платежу та не відображено суму фактично внесених коштів. За таких умов не зрозуміло, яким чином за відсутності зафіксованих платежів сума тіла кредиту зменшилася з 7000,00 грн до 6416,00 грн, але водночас сума процентів сформована у розмірі 21050,88 грн.
У 2022 році вона проживала в м. Кременчук Полтавської області і співмешкала з громадянином ОСОБА_2 . Протягом спільного проживання зазначена особа шляхом зловживання довірою отримала фактичний доступ до: мобільного телефону відповідача (марка Xiaomi) та SIM-картки/номера телефону НОМЕР_1 ; застосунку/інтернет-банкінгу Приват24; паролів/коду доступу/даних автентифікації; платіжної картки/рахунку відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» (IBAN НОМЕР_2 ). У грудні 2022 року спільне проживання було припинено через конфлікти, борги та залежність ОСОБА_2 від азартних ігор в онлайн-казино. 07.03.2026 до органів Національної поліції подано заяву про кримінальне правопорушення у зв`язку з можливим незаконним оформленням кредитів на ім`я відповідача, а згодом внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 42026172010000012 від 18.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України.
У цій справі подано не лише сам договір відступлення, а й супровідні документи, однак вони потребують судової перевірки в сукупності, а не формального сприйняття. Із самого змісту позову вбачається, що договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023 передбачає передачу портфеля грошових вимог, який конкретизується через реєстр боржників. Таким чином, саме реєстр боржників є ключовим документом для індивідуалізації того, чи входила до переданого портфеля саме вимога до ОСОБА_1 за договором № 104125590 від 23.02.2023. Разом із тим позивач не надав до суду повний реєстр боржників, а подав лише витяг із нього, пояснюючи це захистом персональних даних інших осіб.
Істотне значення має питання повноважень особи, яка підписувала документи від імені ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Із додатків до позову вбачається, що документи, пов`язані з переходом права вимоги, підписані представником за довіреністю. Із тексту договору відступлення вбачається, що від імені ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» діяв Ломідзе Дмитро Вадимович на підставі довіреності. Проте копію самої довіреності до матеріалів справи не долучено.
Сам по собі факт існування претензії не тотожний належному доведенню того, що відповідач була своєчасно і письмово повідомлена саме про заміну кредитора у зв`язку з укладенням договору відступлення права вимоги. Більше того, з трекінгу поштового відправлення вбачається, що відповідне поштове відправлення не було вручено адресату, а отже сам факт отримання відповідачем такого повідомлення не доведений.
За таких обставин твердження позивача про належне набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 104125590 від 23.02.2023 не може вважатися доведеним належним чином.
Навіть у разі визнання судом існування зобов`язання за договором про споживчий кредит № 104125590, заявлений позивачем розмір боргу підлягає критичній перевірці на предмет законності, добросовісності, справедливості та співмірності.
Із поданих позивачем документів вбачається, що за договором № 104125590 відповідачу нібито було надано 7000,00 грн кредиту, при цьому позивач просить стягнути 6416,00 грн тіла кредиту, 21 050,88 грн процентів та 1330,00 грн комісії, тобто загалом 28796,88 грн. За змістом додатків до позову проценти сформовано так: 1820,00 грн — за пільговий період тривалістю 13 днів за ставкою 2 % на день; 18900,00 грн — за поточний період тривалістю 90 днів за ставкою 3 % на день. Таким чином, лише сума процентів у кілька разів перевищує тіло кредиту, а загальна заявлена до стягнення сума більш ніж у чотири рази перевищує основну суму кредиту.
Позивач просить окремо стягнути 1330 грн комісії за видачу кредиту. Разом з тим Закон України «Про споживче кредитування» прямо визначає, що до загальних витрат за споживчим кредитом входять проценти, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Той самий Закон передбачає, що якщо обов`язкові для укладення договору платежі за додаткові чи супутні послуги кредитодавця не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, то такі платежі не підлягають сплаті споживачем.
Із позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. З аналізу позовної заяви та додатків вбачається, що спір є типовим для категорії спорів про стягнення заборгованості за мікрокредитом. Позов побудований за стандартною моделлю: опис електронного укладення договору, посилання на договір, анкету, довідку про OTP, платіжне доручення, розрахунок боргу, договір відступлення права вимоги та стандартний перелік норм ЦК України, Закону «Про електронну комерцію», Закону «Про споживче кредитування». Тобто йдеться не про складну багато суб`єктну справу з великим масивом індивідуальних доказів, не про нестандартну категорію спору і не про багатотомне провадження, а про типовий шаблонний позов. У детальному описі робіт позивач включив також усну консультацію клієнта, погодження правової позиції клієнта та ознайомлення з матеріалами кредитної справи. Такі дії можуть входити до внутрішніх відносин між адвокатом і клієнтом, але це не означає, що вони у повному обсязі та без будь-якої оцінки мають бути перекладені на відповідача як на іншу сторону процесу.
Посилаючись на викладене, відповідач просила суд, відмовити у задоволенні позову.
27 квітня 2026 року представник позивача направив до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник просив суд, поновити строк для подання відповіді на відзив, посилаючись на те, що під впливом зовнішніх факторів, які виникли у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 24 лютого 2022 року, а саме постійні повітряні тривоги та вимкнення світла, нестабільна робота підсистеми «Електронний суд» –? стали факторами, які унеможливили подати відповідь на відзив вчасно.
02 травня 2026 року відповідачем у системі «Електронний суд» сформовано Заперечення (на відповідь на відзив), у якому відповідач зокрема зазначила, що відповідь на відзив подано з порушенням процесуального строку, оскільки не надано доказів поважності причин пропуску на його подання.
Ухвалою суду про відкриття провадження, позивачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати до суду відповідь на відзив.
Судом встановлено, що позивач отримав відзив на позовну заяву 16.04.2026, отже граничний строк для подання відповіді на відзив 21.04.2026.
Відповідно до ч. 3 ст. 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що представник позивача зазначає причини пропуску строку для подання відзиву, проте не надає доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, суд вирішує справу за наявними матеріалами (на основі позову та відзиву відповідача).
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи про що свідчить Довідка про доставку судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету відповідача 20.05.2026.
Згідно п. ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Приймаючи до уваги те що представник позивача просив суд проводити розгляд справи у його відсутність, відповідач повідомлена про місце та час розгляду справи, суд дійшов висновку, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 17:00 год 15 червня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
23.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 104125590 (далі Договір).Відповідно до п. 1.2 Договору, сума кредиту 7000,00 грн. Згідно п.п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 103 днів з 23.02.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 13 днів з дати видачі кредиту та завершується 08.03.2023 (п.1.3.1. Договору). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 06.06.2023 (дати остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.2. Договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1820,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 Договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18900,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.2 Договору). Комісія за надання кредиту: 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі (п.1.5.1.) (а.с.6-13). 
Як вбачається з копії договору, договір підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором F24275 23.02.2023 о 16:23.
Відповідно до Довідки, Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості про одноразовий ідентифікатор: F24275, дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальнику 23.02.2023 о 16:23:56, номер телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор: НОМЕР_3 (а.с.15).
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, вищезазначений договір, укладено у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_4 *36.
Згідно копії Платіжного доручення 59898157 від 23.02.2023, ТОВ «Мілоан» перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000,00 грн (а.с.16).
Відповідно до відповіді наданої на виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_5 , на яку 23.02.2023 було зарахування коштів на суму 7000,00 грн.
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за Договором № 104125590 та надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000,00 грн.
Відповідач заперечувала факт укладання кредитного договору у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що ОСОБА_2 , з яким вона спільно проживала шляхом зловживання довірою отримав фактичний доступ до її мобільного телефону, SIM-картки/номера телефону НОМЕР_1 ; застосунку/інтернет-банкінгу Приват24; паролів/коду доступу/даних автентифікації; платіжної картки/рахунку відповідача в АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, 07.03.2026 вона звернулася до відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с.68-72).
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Оцінивши надані відповідачем докази, суд констатує, що відповідачем не надано суду вироку суду, з якого можливо встановити, що особа використовуючи персональні дані ОСОБА_3 здійснила оформлення споживчих кредитів на її ім`я, отже не доведено, що інша особа, а не ОСОБА_1 уклала кредитний договір, який є підставою даного позову.
Згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про електронну комерцію» фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Володільцем персональних даних, які було подано для вчинення електронного правочину, зокрема реєстраційного номера облікової картки платника податків, номера платіжного інструмента є саме ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд дійшов висновку, що кредитний договір підписано саме ОСОБА_3 .
Крім того, судом встановлено, що у Договорі зазначено номер платіжного інструменту, на який було перераховано грошові кошти в сумі 7000,00 грн.
АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що вказану платіжну картку емітовано на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 136 розділу VIІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705) користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Отже, саме на користувача покладено обов`язок не допускати використання належного йому платіжного інструменту особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Передавши картку чи фінансовий телефон іншій особі, ризик за будь-які фінансові втрати чи оформлення кредиту несе користувач, у даному випадку ОСОБА_1 .
Таким чином, судом із досліджений доказів встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за Договором саме перед відповідачем ОСОБА_1 , надавши їй кредит у розмірі 7000,00 грн.
Не є також підставою дійти висновку, що Договір між ОСОБА_1 та первісним кредитором не було укладено факт розбіжності у часі, зазначений у Анкеті-заяві на кредит та у Договорі та довідці, оскільки відбулося реальне виконання договору в частині надання кредитних коштів позичальнику.
Окрім того, судом встановлено, що Договір було укладено у лютому 2023 року, із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 звернулася лише у березні 2026 року. Враховуючи те, що з моменту укладення кредитного Договору до моменту звернення її до правоохоронних органів минуло три роки, суд констатує, що ОСОБА_1 могла дізнатися про заволодіння її мобільним телефоном та платіжною картою раніше, про що повідомити правоохоронні органи, проте подала таку заяву лише через 3 роки. 
Не заслуговують на увагу також доводи відповідача про те, що у Анкеті-заяві та Договорі зазначено різні розмір кредиту та строк кредитування, оскільки погоджені між сторонами умови кредитного договору викладаються саме у кредитному Договорі, а не у первісній заявці з якою звертається позичальник. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджено як факт укладення Договору відповідачем, так і факт надання відповідачу первісним кредитором кредитних коштів у розмірі встановленому договором.
29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників вказаних у Реєстрах Боржників (а.с.18-26).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29 серпня 2023 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 104125590 в сумі 28796,88 грн, яка складається з 6416,00 грн – залишку за тілом кредиту, 21050,88 грн – залишку по відсотках, 1330,00 грн – залишку по комісії (а.с. 28).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що позивач не надав до суду повний реєстр боржників, а подав лише витяг із нього.
Надаючи оцінку вказаним твердженням відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Суд констатує, що представником позивача долучено до матеріалів позову саме Витяг з реєстру боржників, а не реєстр у повному обсязі, оскільки він стосується 2532 боржників та містить їх персональні дані, а для вирішення спору має значення лише частина документу, тому подання витягу з реєстру відповідає вимогам ч. 2 ст. 95 ЦПК України.
Окрім того, з вказаного витягу вбачається, що він скріплений підписами та печатками сторін, у ньому зазначені дані, які дають можливість ідентифікувати, що право вимоги перейшло за кредитним договором укладеним з відповідачем, оскільки у ньому зазначене прізвище відповідача, її реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер кредитного договору та розмір заборгованості.
Не є підставою також вважати, що не відбулося відступлення права вимоги з огляду на те, що представником позивача не подано довіреність на підтвердження повноважень особи, яка підписувала договір відступлення права вимоги з огляду на те, що суду надано копію договору, з якого вбачається, що він містить печатки юридичних осіб між якими укладено договір, на виконання вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» грошові кошти за відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило відповідачу за адресою вказаною у Договорі претензію, у якій повідомило відповідача про таке відступлення (а.с.27). 
Таким чином, суд дійшов висновку, що право вимоги за Договором укладеним з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги. 
Як вбачається з Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 104125590 від 23.02.2023, після відступлення права вимоги ОСОБА_1 платежів на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» не здійснювала та станом на 15.01.2026 заборгованість останньої становить 28796,88 грн, з яких 6416,00 грн — тіло кредиту, 21050,88 грн — проценти та 1330,00 грн — комісія (а.с.18).
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6416,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
З відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 104125590 зокрема вбачається, що 21.04.2023 було сплачено тіло кредиту в сумі 584,00 грн (а.с.17). 
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення виконала частково, розмір сплачених грошових коштів враховано при здійсненні розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6416,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 21050,88 грн, суд зазначає наступне.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 23.03.2023, термін дії кредитного договору становить 103 дні по 06.06.2023, з яких пільговий період 13 днів у який передбачено нарахування процентів в розмірі 2,00 %, поточний період 90 днів у який передбачено нарахування процентів в розмірі 3,00 %. 
З відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 104125590 зокрема вбачається, що з 24.02.2023 по 08.03.2023 відсотки відповідачу було нараховано виходячи з розміру відсоткової ставки – 2 % на день, з 09.03.2023 по 21.04.2023 - виходячи з розміру відсоткової ставки 3 % на день, з 22.04.2023 по 06.05.2023 - виходячи з розміру відсоткової ставки – 2 % на день, з 07.05.2023 по 21.06.2023 - виходячи з розміру відсоткової ставки 3 % на день. 
Тобто, судом встановлено, що проценти відповідачу було нараховано у розмірі встановленому кредитним договором.
Проте, первісний кредитор нарахував проценти відповідачу після 06.06.2023, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що проценти підлягають нарахуванню в межах дії Договору.
Так, за підрахунками суду, розмір процентів за користування кредитними коштами, з урахуванням сплачених відповідачем тіла кредиту протягом строку дії кредитного договору становить 18741,68 грн.
З відомості про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 104125590 зокрема вбачається, що 21.04.2023 відповідачем було сплачено в рахунок погашення процентів 788,00 грн. 
Таким чином, розмір не сплачених процентів за користування кредитними коштами становить 17953,68 грн (18741,68-788,00).
Стосовно доводів відповідача, що розмір процентів є неспівмірним, суд зазначає.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір була ознайомлена з його умовами та зобов`язувалася його виконувати, окрім того, судом наведений розрахунок заборгованості за процентами з урахуванням строку дії кредитного договору.
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами виконала частково, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами. 
Разом з тим, приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів в сумі 21050,88 грн, які частково нараховані відповідачу поза межами кредитного договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі за підрахунками суду в сумі17953,68 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1330,00 грн комісії, суд зазначає наступне.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом з умов договору, комісія за надання кредиту: 1330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1.). 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Приймаючи до уваги те, що у договорі ТОВ «Мілоан» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 1.5.1. Договору про споживчий кредит № 104125590 від 23.02.2023 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1330,00 грн – заборгованості по комісії до задоволення не підлягає. 
Вирішення питання стягнення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 28796,88 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 24369,68 грн, що становить 84,62 % від ціни позову.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2049,83 грн, що складає 84,62 % від 2422,40 грн.
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Усенко М.І. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 8000,00 грн (а.с.30-33). 
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем подано суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на їх неспівмірність.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 3384,80 грн, що складає 84,62 % від 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ: 35234236 заборгованість за Договором про споживчий кредит № 104125590 від 23.02.2023:
6416,00 грн – заборгованості за тілом кредиту, 
17953,68 грн – заборгованості за процентами,
а всього 24369,68 грн (двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев`ять гривень 68 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у сумі 2049,83 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3384,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Повне найменування сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп.28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ: 35234236);
відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_6 ). 
Суддя       А.О. Олефір