ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 

м. Київ

справа № 320/16943/24

адміністративне провадження № К/990/55967/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 (суддя Діска А.Б.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючого судді Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Кузьмишиної О.М.) у справі №320/16943/24 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просив визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення Київської міської ради від 14.12.2023 № 7572/7613 «Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №224/2446».
2. На обґрунтування позову зазначив, що відповідач спірним рішенням визначив вимогу до осіб, які встановили, або мають намір встановити вивіску, щодо отримання додаткових документів для отримання дозволів чи погоджень на вивіски. Проте законодавство не встановлює обов`язок власника вивіски отримувати будь-який документ для її розташування та розміщення, а відповідач не наділений повноваженнями приймати порядок, якими встановлювати такі вимоги.
Також позивач звернув увагу, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не взяв до уваги висновок Державної регуляторної служби від 21.09.2023 № 3730/20-23, згідно якого проект цього рішення було оцінено як з порушенням положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що 14.12.2023 Київська міська рада прийняла рішення №7572/7613 «Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20 квітня 2017 року № 224/2446.
4. Цим рішенням встановлено вимогу до осіб, які встановили, або мають намір встановити вивіску, подати повідомлення (заяву) з певними додатками через центр надання адміністративних послуг, з метою отримання рішення робочого (дозвільного) органу, яким визначено Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у вигляді наказу про відповідність/невідповідність розміщення вивіски вимогам Порядку. 
5. Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Київський окружний адміністративний суд рішенням від 27.03.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025, позов задовольнив частково. Визнав протиправними та нечинними пункти 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 розділу ІІІ Порядку розміщення вивісок у м. Києві, в редакції, затвердженій рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 № 7572/7613. У задоволенні інших вимог відмовив.
7. Задовольняючи позов у визначеній судами частині, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що вирішення питань про затвердження Порядку розміщення вивісок у місті Києві є виключною компетенцією Київської міської ради, проте чинним законодавством заборонено вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, а розділ III Порядку розміщення вивісок у місті Києві, який затверджений спірним рішенням, передбачає необхідність подання суб`єктами господарювання повідомлення про розміщення вивіски, тобто визначає подачу нових документів дозвільного характеру, які не передбачено нормою закону.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ І ВІДЗИВІВ НА НИХ
8. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
9. Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій, скаржник визначає положення пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступ від такого висновку.
Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № №2806-VI, частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР, пункту 49 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 29.11.2023 у справі №640/26781/21 щодо застосування наведених вище норм матеріального права.
10. Одночасно, у касаційній скарзі, скаржник покликається на те, що суди попередніх інстанцій застосували положення рішення Київської міської ради від 14.12.2023 №7572/7613 «Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затверджене рішенням Київської міської ради» та статті 2, 5 та 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при цьому не встановили наявність у позивача порушеного права або охоронюваного законом інтересу, а також без з`ясування його процесуальної належності як особи, яка має право на звернення з таким позовом без урахування висновків, висловлених у постановах від 30.04.2024 у справі №640/6980/19, від 26.09.2023 у справі №320/2025/22, від 10.02.2021 у справі №640/14623/20, від 29.07.2025 у справі №320/33155/23.
11. Відповідач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що законодавець у положеннях статей 19, 144 Конституції України, Законах України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», «Про столицю України - місто-герой Київ», визначив гарантії самостійності органів місцевого самоврядування і закріпив виключну компетенцію Київської міської ради щодо вирішення питань благоустрою та впорядкування розміщення вивісок на території міста. 
12. Скаржник доводить, що суди попередніх інстанцій не врахували, що постійна Комісія міської ради з питань власності та регуляторної політики, діючи в межах статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», розглянула пропозиції Державної регуляторної служби України, надала їм оцінку та прийняла, на його думку, вмотивоване рішення про їх відхилення, визнавши проєкт рішення таким, що відповідає принципам діяльності, адекватності, ефективності, збалансованості, передбачуваності та прозорості. Надалі проєкт рішення був підтриманий головною постійною Комісією Київської міської ради з питань транспорту, зв`язку та реклами і прийнятий на пленарному засіданні Київської міської ради, що, на думку відповідача, повністю відповідає процедурі, передбаченої статтею 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», і правильність такого підходу узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.11.2023 у справі №640/26782/21, згідно з яким пропозиції Державної регуляторної служби України не є обов`язковими для врахування, а їх відхилення не перешкоджає подальшому розгляду та прийняттю регуляторного акта на пленарному засіданні відповідної ради. 
13. Відповідач зазначає, що суди, ухвалюючи рішення, фактично порушили баланс між повноваженнями органу місцевого самоврядування та правами суб`єктів господарювання, оскільки позбавили Управління з питань реклами можливості здійснювати повноцінний контроль за відповідністю вивісок установленим вимогам, наведеним у визначенні усунули інструмент перевірки, поклали обов`язок прийняття рішень без аналізу документів та створили передумови для примусового демонтажу вивісок виключно за результатами візуальної оцінки. 
14. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30.04.2024 у справі №640/6980/19, від 26.09.2023 у справі №320/2015/22, де Суд дійшов висновку, що щ позовом про оскарження нормативно-правового акта можуть звернутися лише особи, щодо яких цей акт застосовується або буде застосований, якщо позивач не є суб`єктом відповідних правовідносин, він не набуває права на оскарження такого акта. 
15. Також відповідач зазначає про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.05.2021 у справі №826/13229/16, в якій Суд дійшов висновку, що для ефективного судового захисту має існувати чіткий та безпосередній зв`язок між стверджуваним порушенням і обраним способом захисту, а обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його права чи інтересів відповідним рішенням суб`єкта владних повноважень.
16. Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що оспорюване рішення, яке є предметом спору у цій справі, не поширює свою дію на фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, що здійснюють незалежну професійну діяльність, оскільки саме такі особи є учасниками правовідносин у сфері розміщення вивісок. Визначення поняття «вивіска», наведене у Законі України «Про рекламу» за своєю правовою природою пов`язане із здійсненням господарської або професійної діяльності та спрямоване на інформування про суб`єкта такої діяльності та місце її провадження, а не на задоволення особистих немайнових потреб фізичної особи як учасника цивільних правовідносин. 
17. Зауважує, що відповідно до пункту 1.4 Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №224/2446 (у редакції рішення від 14.12.2023 №7572/7613), дія Порядку поширюється на підприємства, установи, організації, фізичних осіб-підприємців та осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Фізичні особи, які не мають відповідного статусу, не є адресатами правового регулювання цього нормативно-правового акта.
18. Зазначає про неврахування судами висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.07.2025 у справі №320/33155/23, де Суд дійшов висновку, що судовий захист має похідний характер від встановлення факту порушення права, а відсутність такого порушення виключає необхідність судового втручання. Саме по собі можливе порушення вимог закону суб`єктом владних повноважень не є достатньою підставою для визнання його рішень протиправними без доведення порушення прав або інтересів конкретної особи. 
19. Позивач у строки, визначені судом, відзив на касаційну скаргу відповідача до суду не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
21. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
22. Статтями 2, 10 Закону №280/97-ВР визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
23. Частиною першою статті 73 Закону №280/97-ВР передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
24. Згідно з частинами першою, четвертою статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
25. Стаття 10 цього ж закону визначає, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
26. За правилами частини першої статті 40 Закону №2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Статтею 31 Закону №2807-IV визначено, що нормування у сфері благоустрою населених пунктів здійснюються з метою формування сприятливого для життєдіяльності людини середовища, в умовах якого забезпечуються захист довкілля, санітарне та епідемічне благополуччя населення, шляхом розроблення комплексу взаємопов`язаних норм і правил, якими визначаються взаємопогоджені вимоги до об`єктів благоустрою.
Відповідно до статті 21 цього Закону до елементів (частин) об`єктів благоустрою, відносяться, в тому числі, малі архітектурні форми.
Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.
27. Статтею 34 Закону № 2807-IV визначено, що Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
28. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
29. Як установлено судами, рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 затверджено Правила благоустрою міста Києва, пунктом 13.1 розділу XIII «Розміщення та утримання малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності» яких визначено, що порядок розміщення вивісок та табличок, визначений Порядком розміщення вивісок у місті Києві, затвердженим окремим рішенням Київської міської ради.
30. Пунктом 2 статті 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено додаткове право Київської міської ради, пов`язане зі здійсненням містом Києвом столичних функцій - встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.
31. Частиною 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР передбачено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку, що правомірно використовується цією особою, належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, на якому розміщено власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу до такого приміщення, не вважається рекламою.
32. Відповідно до пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила) вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.
33. Згідно з пунктом 48 Типових правил вивіски чи таблички повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 квадратних метрів.
Забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.
34. Пунктом 49 Типових правил визначено, що демонтаж вивісок чи табличок, розміщених з порушенням вимог цих Правил, здійснюється у разі: припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичної особи - підприємця; невідповідності розміщення вивіски чи таблички вимогам щодо її розміщення, наданим у визначенні, та архітектурним вимогам, державним нормам, стандартам і правилам, санітарним нормам; порушення благоустрою території.
Розміщені вивіски чи таблички підлягають демонтажу за рахунок коштів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, якими вони були встановлені.
Вивіски, які не відповідають зазначеним вимогам не допускається розміщувати, а розміщені - підлягають демонтажу.
35. Стаття 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 №1160-IV (далі - Закон №1160-IV) визначає, що державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
36. Згідно зі статтею 4 цього Закону одним із принципів державної регуляторної політики є доцільність, тобто обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми.
37. Суди установили, що з метою врегулювання правовідносин у сфері розміщення вивісок у місті Києві, встановлення чіткої процедури розміщення вивісок, збереження автентичності історичного середовища та привабливості міста відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про основи містобудування», «Про рекламу», «Про благоустрій населених пунктів», рішення Київської міської ради від 25.12.2008 1051/1051 «Про Правила благоустрою м. Києва» Київська міська рада прийняла рішення №224/2446 «Про затвердження порядку розміщення вивісок у місті Києві».
38. Цей Порядок регулює відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням вивісок у м.Києві, розміщення яких передбачено законодавством України, визначає процедуру розміщення вивісок та регулює правові відносини між органами місцевого самоврядування і фізичними та юридичними особами, що виникають у процесі розташування вивісок на території м. Києва, регламентує загальні вимоги до вивісок, а також порядок контролю за дотриманням вимог цього Порядку.
Порядок розроблений з метою забезпечення благоустрою, захисту культурних та майнових інтересів територіальної громади м. Києва, юридичних і фізичних осіб, у власності чи користуванні яких є будинки, будівлі, споруди, на яких розміщуються вивіски, поліпшення зовнішнього вигляду міського середовища та врегулювання порядку розміщення вивісок.
Порядок є обов`язковим для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та відомчого підпорядкування, а також фізичними особами, що здійснюють розміщення вивісок на території м. Києва.
39. Розділом ІІ Порядку встановлені вимоги до вивісок, а розділом ІІІ передбачений порядок розміщення вивісок.
Згідно з цим Порядком, фізичні та юридичні особи зобов`язані розміщувати вивіски із дотриманням вимог цього Порядку та інших нормативно-правових актів.
Пунктом 3.2 Порядку визначено, що особа, яка має намір встановити вивіску, повинна подати до центру надання адміністративних послуг районної в місті Києві державної адміністрації за місцем розміщення об`єкта повідомлення про місце та дату розміщення вивіски у трьох примірниках. На кожному з примірників уповноважений представник центру надання адміністративних послуг районної в місті Києві державної адміністрації ставить відмітку з датою отримання повідомлення. Перший примірник з відміткою повертається особі, яка звернулася, другий передається робочому органу для реєстрації, третій примірник передається комунальному підприємству «Київреклама» (далі - КП «Київреклама») для контролю.
Також згідно Порядку разом із заявою про розміщення вивіски передбачено подання вичерпного переліку документів.
40. Разом з тим, чинним законодавством заборонено вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок.
41. Відповідно до пункту 3.7.2 Порядку робочий орган приймає рішення про відповідність/невідповідність вивіски вимогам Порядку протягом 10 (десяти) робочих днів з дня одержання заяви та документів.
42. Суди установили, що Київська міська рада рішенням від 14.12.2023 №7572/7613 «Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №224/2446, зокрема, затвердила зміни до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, виклавши його в новій редакції.
Цим рішенням передбачені вимоги до розміщення вивіски, порядок розміщення вивісок, контроль за дотриманням Порядку та відповідальність за його порушення та підстави Демонтаж вивісок, розміщених з порушенням вимог.
Розділом ІІІ Порядку розміщення вивісок передбачено, що особи зобов`язані розміщувати вивіски із дотриманням вимог цього Порядку та інших нормативно-правових актів.
Особа, яка встановила або яка має намір встановити вивіску, або її уповноважений представник подає у письмовій формі через центр надання адміністративних послуг або в електронній формі через вебсторінку робочого органу повідомлення про розміщення вивіски (далі - повідомлення) з доданими до нього документами.
У разі відтворення на вивісці комерційного (фірмового) найменування таке комерційне (фірмове) найменування зазначається в повідомленні.
Повідомлення з доданими до нього документами не подається у разі, якщо особа встановила або має намір встановити конструкцію у вигляді таблички, на якій міститься інформація про повне зареєстроване найменування, години роботи та номер телефону такої особи або інформація, що ідентифікує робоче місце нотаріуса відповідно до Закону України "Про нотаріат" з дотриманням вимог пунктів 2.1.6 та 2.2.8.
Крім того, підпунктом 3.3 Порядку передбачено, що до повідомлення додаються: копія документа, що посвідчує право власності (користування) на приміщення (будівлю, споруду), де розміщено вивіску, завірена заявником належним чином; копія документа, що засвідчує право використовувати торговельну марку в разі її відтворення на вивісці; копія документа, що посвідчує право зайняття відповідною діяльністю (у разі відтворення на вивісці виду діяльності особи); копія технічного паспорта на приміщення (будинок, будівлю, споруду), або витяг з нього, який дає можливість визначити зовнішні межі на фасаді будівлі, які відповідають межам приміщення, що належить особі на праві власності / користування (не додається, у разі, якщо особі належить весь будинок, будівля, споруда); копія паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (у разі розміщення вивіски на тимчасовій споруді для провадження підприємницької діяльності); чіткий кольоровий знімок розміром не менше 10 х 15 см, що дає можливість визначити місце розміщення вивіски; комп`ютерний макет місця розміщення з вивіскою; ескіз вивіски, який містить інформацію, що на ній відображена, та визначає основні характеристики вивіски: вид (тип) вивіски, її габаритні розміри, відстані від місць кріплення на фасаді до зовнішньої поверхні вивіски, підсвічування (за наявності), матеріали, з яких виготовлено вивіску.
43. Наведені вище норми передбачають, що до компетенції відповідача відноситься вирішення питання про затвердження Порядку розміщення вивісок у місті Києві. Однак, положення Порядку розміщення вивісок у місті Києві, який затверджений спірним рішенням, передбачає необхідність подання суб`єктами господарювання повідомлення про розміщення вивіски, тобто визначає подачу нових документів дозвільного характеру, які не передбачено нормою закону. 
44. В розумінні статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вивіска є малою архітектурною формою, що є однією із складових елементів об`єктів благоустрою населеного пункту.
45. Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" вимоги щодо благоустрою території населеного пункту встановлюються Правилами благоустрою території населеного пункту (далі - Правила). Цією нормою передбачено, що Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
46. Відповідно до частини 2 статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила включають, серед іншого, порядок розміщення малих архітектурних форм.
47. Поряд з тим, частиною 3 цієї норми передбачено, що Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.
48. Відповідно до пункту 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.
49. Отже, чинним законодавством не передбачено подання суб`єктом господарювання повідомлення про розміщення вивіски, як передбачається у розділі III Порядку розміщення вивісок у місті Києві, що, в свою чергу, породжує нові документи дозвільного характеру або адміністративні послуги.
50. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються, зокрема, необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види. 
51. Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності затверджено Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», яким забороняється вимагати від суб`єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.
52. Колегія суддів враховує встановлені судами обставини, що листом від 21.09.2023 №3730/20-23 Державна регуляторна служба України за наслідками опрацювання проєкту рішення Київської міської ради "Про внесення змін до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №224/2446" визнала, що встановлення необхідності подання суб`єктом господарювання повідомлення про розміщення вивіски, як передбачено у розділі ІІІ проекту Порядку розміщення вивісок у м. Києві, породжує нові документи дозвільного характеру або адміністративні послуги. А тому зроблено висновок, що проєкт рішення не узгоджується з вимогами статті 4 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", оскільки порушує принцип доцільності державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, тобто обґрунтованої необхідності державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми.
53. Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не встановлює вимог щодо обов`язкового врахування пропозицій уповноваженого органу щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики та повідомлення про це Державної регуляторної служби України. Рішення щодо їх врахування приймається постійною комісією, до сфери відання якої належить супроводження розгляду проєкту регуляторного акта у відповідній раді, та депутатами відповідної ради під час представлення проєкту регуляторного акта на пленарному засіданні сесії.
54. Разом із тим суд зазначає, що органи місцевого самоврядування можуть врегульовувати лише ті питання, регулювання яких віднесено до їх повноважень, та лише в тому обсязі, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.
55. Відповідач стверджує, що відповідь Управління за результатами розгляду повідомлення, яка надається у формі наказу (виключний спосіб оформлення рішень в межах покладених завдань та функцій) не є документом дозвільного характеру в розумінні Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». 
Сама суть подання повідомлення про розміщення вивіски з доданими до нього документами передбачає в результаті його розгляду прийняття позитивного наказу саме про відповідність вивіски вимогам Порядку, а в разі невідповідності вивіски вимогам Порядку - наказу про невідповідність, що тягне за собою наслідки, передбачені підпунктом 5.1.1 розділу V Порядку оскаржуваного рішення, у вигляді демонтажу вивісок, розміщених з порушенням вимог.
56. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вимоги пунктів 3.2-3.6 розділу ІІІ Порядку розміщення вивісок у м. Києві, породжують нові документи дозвільного характеру або адміністративні послуги.
Положення цих пунктів Порядку, затвердженого оскаржуваним рішенням, встановлюють додаткові обмеження, обов`язки та вимоги для суб`єктів господарювання, які не передбачені чинним законодавством та відповідно встановлюють відповідальність за невиконання вимог цього Порядку, що свідчить про порушення принципу доцільності державної регуляторної політики і вказують на їх протиправність.
57. Суди правомірно врахували, що рішенням від 14.12.2023 №7572/7613 внесені зміни до Порядку розміщення вивісок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №224/2446 шляхом викладення його в новій редакції, та дійшли правомірного висновку про протиправність і нечинність пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 розділу ІІІ Порядку розміщення вивісок у м. Києві, в редакції, затвердженій рішенням Київської міської ради від 14.12.2023 №7572/7613.
58. Колегія суддів погоджується з висновками судів у цій справі, що у відповідача не має повноважень встановлювати додаткові обов`язки для суб`єктів господарювання, ніж ті, що визначені нормою закону, до повноважень відповідача відноситься лише визначити порядок вирішення питання про вивіски чи рекламу у місті.
59. Верховний Суд не погоджується з доводами скаржника, що зміни, внесені оспорюваним рішенням не стосуються прав позивача як фізичної особи, а поширюються лише на суб`єктів господарювання.
Відповідно до частини другої статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Позивач у позові зазначає, що він є особою, яка має намір встановити вивіску на території міста Києва. Оскаржуваний Порядок розміщення вивісок у місті Києві у пункті 1.2. визначає, що врегульовує, зокрема, правові відносини між органами місцевого самоврядування та фізичними особами, що виникають в процесі розташування вивісок на території міста Києва.
Таким чином оспорюваний Порядок є нормативним документом і обов`язковий для дотримання, зокрема, і позивачем. Тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на оскарження цього акту є безпідставними. 
60. Колегія суддів не приймає покликання відповідача на висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30.04.2024 у справі №640/6980/19, від 26.09.2023 у справі №320/2025/22, від 10.02.2021 у справі №640/14623/20, від 29.07.2025 у справі №320/33155/23, оскільки ці висновки стосується іншого предмету спору, правового регулювання і складені за відмінних від цієї справи фактичних обставин. 
61. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішень і погоджується з їх висновками.
62. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
63. Оскільки колегія суддів залишає у силі рішення судів першої і апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2025 у справі №320/16943/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко