Справа № 467/125/26
Провадження № 2/467/233/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
у складі:
головуючого судді Догарєвої І.О.,
за участю секретаря Сідень Є.С.,
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

02.02.2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит №8555570625 від 16.06.2025 року у розмірі 17786,68 грн та судовий збір 2662,40 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8555570625. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Тип кредиту – кредит, сума кредиту 10000,00 грн, мета отримання кредиту: споживчі потреби, строк кредиту 360 днів, тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка 1,00% в день. Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики належним чином не виконав, провів часткову оплату за договором на загальну суму 10000,00 грн. Заборгованість відповідача станом на час підготовки позовної заяви становить 17786,68 грн, з яких 7630,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 10156,00 грн заборгованість за процентами. З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Іннова-Нова» загальну суму заборгованості за договором про надання грошових коштів у кредит №8555570625 від 16.06.2025 року у розмірі 17786,68 грн та судовий збір 2662,40 грн.
Ухвалою судді від 13.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача витребувано відомості щодо отримання відповідачем кредитних коштів в АТ КБ «Приватбанк».
18.03.2026 року від представника відповідача, адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву. У якому представник зазначила про відсутність належних доказів перерахунку кредитних коштів відповідачу. Крім того, кредитний договір №8555570625 укладено 16.06.2025 року, строк дії договору 360 днів. Отже, строк дії кредитного договору спливає 11.06.2026 року, тоді як позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою 02.02.2026 року. До спірних правовідносин застосовуються положення ЗУ «Про споживче кредитування», згідно ч. 4 ст. 16 цього закону передбачено у разі затримання споживачем сплати споживчого кредиту, та/або процентів кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати

якого ще не настав в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання досудової вимоги відповідачем, тож з огляду на положення ЗУ «Про споживче кредитування», практику Великої Палати Верховного Суду у справах №638/13683/15-ц, №521/21255/13-ц, відсутні законні підстави для застосування процедури дострокового повернення кредиту. Крім того, представник відповідача заявив про необґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу. Посилаючись на викладене представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог ТОВ «Іннова-Нова» відмовити повністю, стягнути з ТОВ «Іннова-Нова» на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
23.06.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що перерахування позичальнику кредитних коштів здійснено шляхом безготівкового переказу на платіжну картку, реквізити якої були надані самим відповідачем під час укладення договору через ТОВ «ФК «Контрактовий дім», факт перерахування підтверджується відповідною довідкою, що є належним доказом перерахування коштів та відповідає практиці Верховного Суду у справах №127/21535/18-ц, №753/599/20, №521/21255/13-ц, №761/26649/20. Щодо не направлення досудової вимоги такі твердження є безпідставними, оскільки вимога була направлена у спобіб, передбачений договором.через електронні канали зв`язку, що відповідає практиці Верховного Суду у справі №127/15812/20-ц. Навіть за відсутності доказів отримання вимоги, це не звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання (постанова ВП ВС від 27.03.2019 року у справі №521/21255/13-ц). У разі порушення умов кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості (постанова ВС від 19.02.2020 року №755/9215-15-ц/). Витрати відповідача на правничу допомогу є явно завищеними. Доводи відзиву не підтверджені належними доказами, суперечать матеріалам справи та усталеній судовій практиці, тому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» в повному обсязі. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві справу просив розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним.
Представник відповідача, адвокат Ужва К.Р. проти задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова-Нова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості заперечувала, просила у їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 16.06.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір надання грошових коштів у кредит №88555570625 (далі – Договір), який підписаний сторонами, у тому числі відповідачем, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п.2.3 вказаного Договору, сума кредиту складає 10000,00 грн.
Згідно п.2.5 зазначеного Договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 15 днів.
Пунктом 2.6.1 Договору визначена стандартна процентна ставка в день, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору та становить 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору. 0,96% за кожен день користування кредитом у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.
За умовами п. 2.7. Договору комісія за надання кредиту становить 0% від суми наданого кредиту.
Відповідно до п. 3.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 .
Згідно п.6.1 вказаного Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.
Під час укладення вищевказаного договору, відповідачем було підписано електронними підписами одноразовими ідентифікаторами: Договір №88555570625, та Додаток №1 до нього, яким є графік платежів. Укладенню договору передувало підписання ОСОБА_2 . Паспорту споживчого кредиту, в якому викладені умови надання кредитних коштів відповідачу.
16.05.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (далі ТОВ «ФК «Контрактовий дім») та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено Договір №160523/1 відповідно до умов якого ТОВ «Іннова Фінанс» доручає ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до справи МПС для сервісів Visa Direct / Master Card Money Send.
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «Приватбанк» надано виписку по рахунку ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за 16.06.2025 року. З виписки убачається, що на ім`я ОСОБА_2 емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . 16.06.2025 року на банківську картку ОСОБА_2 зараховано переказ 10000,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 за договором №88555570625 від 16.06.2025 року становить 17786,68 грн, з яких 7630,00 грн за кредитом та 10156,68 грн за процентами. Розрахунок містить відомості також про сплачені ОСОБА_2 кошти на погашення кредиту у загальному розмірі 9315,00 грн, що віднесені позивачем на погашення заборгованості за кредитом - 2370,00 грн та за процентами – 6945,00 грн.
Із копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «Іннова Фінанс», ЄДРПОУ 44127243, перейменовано на ТОВ «Іннова-Нова», ЄДРПОУ 44127243, про що 08.09.2025 року внесені відомості до реєстру.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень ст.ст.3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.
З урахуванням викладеного, досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Іннова-Нова» доведено факт укладення з відповідачем договору надання грошових коштів у кредит №88555570625 в електронній формі, який підписаний 16.06.2025 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Іннова-Нова» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн, що підтверджується, власне, копією кредитного договору, де у п.3.1 зазначено реквізити платіжного засобу відповідача, а також та банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку відповідача за відповідний день.
Виписки по особовим рахункам відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц від 25.05.2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З огляду на викладене, факт отримання кредитних коштів відповідачем суд вважає доведеним.
Надаючи оцінку доводам представника відповідача про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 вказаного Закону).
У чинній до 10 червня 2017 року редакції частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» №1023-XII застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний

поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц, є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц дійшла висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній до 10 червня 2017 року), не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а в суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Договір надання грошових коштів у кредит №88555570625 укладений сторонами 16.06.2025 року, грошові кошти у кредит надані також 16.06.2025 року. Строк кредитування визначений сторонами у 360 днів, тобто до 11.06.2026 року, що додатково відображено у графіку платежів. 
Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі строк кредитування за договором сплинув, та відповідач має повернути заборгованість за кредитом у повному обсязі. 
Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором №88555570625 від 16.06.2025 року у строки, передбачені договором, щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Розмір заборгованості за розрахунком позивача становить 17786,68 грн, з яких 7630,00 грн за кредитом та 10156,68 грн за процентами. Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку не надано.
Враховуючи наведене, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» необхідно задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 17786,68 грн. 
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» задоволено у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2662,40 грн підлягає стягненню з відповідача.
Підстави для покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу відсутні.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (місцезнаходження: Україна, 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2, офіс 5; код ЄДРПОУ 44127243) заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит №88555570625 від 16.06.2025 рокув розмірі 17786 (сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 68 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (місцезнаходження: Україна, 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, поверх 2, офіс 5; код ЄДРПОУ 44127243) судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О.Догарєва