Справа № 539/1479/26
Провадження № 2/539/1439/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участю секретаря судового засідання Берко О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізпозика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 21 липня 2025 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 499803-КС-006 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначав, що 21 липня 2025 року ТОВ «Бізпозика» направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти зазначений договір, і того ж дня відповідач прийняла (акцепт) цю пропозицію на умовах, визначених офертою; зі своєї сторони товариство направило позичальнику через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0354 на номер телефону, зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено та відправлено. Таким чином, 21 липня 2025 року між сторонами укладено договір № 499803-КС-006 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 1 договору ТОВ «Бізпозика» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 45 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом і комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Умовами договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 % за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 договору погоджено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів. Пунктом 3 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором від 21 липня 2025 року № 499803-КС-006 виконав та надав позичальнику грошові кошти у розмірі 45 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів. На виконання умов договору позичальник здійснила часткову оплату на загальну суму 54 712,72 грн, чим, на думку позивача, вчинила конклюдентні дії щодо визнання факту укладення договору та правомірності вимог позивача. На обґрунтування позивач посилався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду та у постанові Верховного Суду.
Позивач наголошував на необхідності розмежування процентів, які нараховуються протягом строку кредитування як правомірна плата за користування кредитними коштами (статті 1048, 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)), та процентів, що нараховуються за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України). Позивач зазначав, що жодних процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору не нараховував, а наявне у розрахунку «протягування» дат після закінчення строку дії договору до дати створення розрахунку зумовлене автоматичним формуванням розрахунку заборгованості відповідною комп`ютерною програмою. Позивач також звертав увагу, що не слід ототожнювати поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, встановлену в кредитному договорі, і що розмір денної процентної ставки на дату укладення договору відповідає її максимальному розміру згідно з частиною п`ятою статті 8 та пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону.
Обґрунтовуючи правомірність встановлення комісії за надання кредиту, позивач посилався на пункт 4 частини першої статті 1 та частину другу статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а також на Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Правління Національного банку України від 11 лютого 2021 року № 16, та на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Щодо дійсності укладеного в електронній формі договору позивач послався на статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 205, 207, 639, 1054 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, зазначивши, що договір підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, без отримання якого укладення договору було б неможливим.
Позивач також заявив клопотання про витребування в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» письмових доказів, що становлять банківську таємницю, а саме доказів випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї банківського рахунку) на ім`я відповідача і виписок про рух коштів по такому рахунку за період з 21 липня 2025 року по 05 січня 2026 року, посилаючись на статті 60-62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статтю 84 ЦПК України, а також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з огляду на малозначність справи.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, позивач зазначав, що станом на 13 березня 2026 року у боржника утворилася заборгованість за договором № 499803-КС-006 про надання кредиту у розмірі 69 587,04 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 22 887,82 грн, сума прострочених платежів по процентах - 19 454,80 грн, сума заборгованості по штрафах - 0 грн, сума заборгованості по відсотках відповідно до статті 625 ЦК України - 22 500 грн, сума прострочених платежів за комісією - 4 744,42 грн.
На підставі викладеного ТОВ «Бізпозика» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором № 499803-КС-006 про надання кредиту від 21 липня 2025 року у розмірі 69 587,04 грн, а також судовий збір - 2 662,40 грн.
ОСОБА_1 через адвоката Лабік Г. І. подала до суду письмові пояснення на позовну заяву, у яких просила відмовити ТОВ «Бізпозика» у задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами. Відповідач посилалася на те, що відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Заперечуючи проти стягнення процентів, відповідач зазначала, що позивач не надав належного та зрозумілого розрахунку процентів: у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок із зазначенням конкретних дат нарахування, залишку заборгованості на кожну дату, формули розрахунку, порядку зарахування здійснених платежів та підстав для кожного нарахування. На думку відповідача, поданий розрахунок складений самим позивачем в односторонньому порядку та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, у зв`язку з чим перевірити правильність заявлених сум неможливо. Відповідач також звертала увагу, що нею вже сплачено 28 344,96 грн процентів, а тому загальна сума процентів з урахуванням заявлених до стягнення 19 454,80 грн перевищує суму отриманого кредиту і підлягає перевірці судом на відповідність принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Щодо комісії за надання кредиту відповідач вказувала, що комісія фактично є платою за дії кредитодавця, які він здійснює у власних інтересах під час видачі кредиту, а тому вимога про її стягнення є незаконною. Крім того, відповідач зазначала, що загальний розмір передбаченої договором комісії становив близько 9 000 грн, з яких нею вже сплачено 4 255,58 грн, у зв`язку з чим, на її думку, заявлена до стягнення сума комісії у будь-якому випадку підлягає зменшенню на суму вже сплачених коштів, а сума 4 744,42 грн - виключенню з позовних вимог повністю.
Заперечуючи проти стягнення 22 500 грн процентів відповідно до статті 625 ЦК України, відповідач посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що після закінчення строку кредитування кредитор не має права одночасно стягувати договірні проценти та інші платежі, які фактично дублюють відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що, на її думку, призводить до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення та суперечить принципам справедливості і співмірності цивільно-правової відповідальності. Відповідач зазначала про ненадання позивачем окремого розрахунку цієї суми, періоду її нарахування та формули обчислення, а тому вважала вимогу недоведеною та такою, що підлягає відхиленню повністю. Відповідач також зазначала про ненадання позивачем оригіналів первинних бухгалтерських документів, повної банківської виписки щодо видачі кредиту та документів бухгалтерського обліку щодо нарахування процентів, комісії та сум за статтею 625 ЦК України.
За контррозрахунком відповідача, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що видано кредиту 45 000 грн, сплачено на погашення тіла кредиту 22 112,18 грн, сплачено процентів 28 344,96 грн, сплачено комісії 4 255,58 грн, у зв`язку з чим залишок основного боргу (тіла кредиту) становить 22 887,82 грн, що відповідач не оспорює. Відповідач звертала увагу, що загалом нею сплачено понад 54 700 грн платежів, що перевищує суму фактично отриманого кредиту. У підсумку відповідач просила відмовити у стягненні комісії та сум за статтею 625 ЦК України повністю, зазначаючи, що безпідставно заявленими є вимоги на загальну суму 27 244,42 грн (4 744,42 грн комісії та 22 500 грн за статтею 625 ЦК України), а правомірність нарахування процентів за користування кредитом і їх розмір з урахуванням уже сплачених коштів просила перевірити суд.
На зазначені письмові пояснення відповідача позивач подав додаткові пояснення у справі, у яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позивач звертав увагу суду, що у поданих відповідачем поясненнях остання не заперечує обставин укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, здійснення платежів за договором, порушення умов договору (графіку платежів) та наявності заборгованості, а тому, відповідно до статті 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.
Обґрунтовуючи правомірність нарахування процентів, позивач у додаткових поясненнях посилався на статтю 1048, частини першу і другу статті 1056-1 ЦК України та на умови пунктів 2.1, 2.4, 2.5, 4.2, 4.2.1, 4.2.2, 5.3, 10.1, 10.2, 10.4, 10.5, 11.3.1, 11.4.4 кредитного договору, зазначаючи, що проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту; договором встановлені знижена (за умови дотримання графіку платежів) та стандартна (у разі його недотримання) процентні ставки, кожна з яких становить 1 % в день і є фіксованою; а подорожчання загальної вартості кредиту зумовлене неналежним виконанням позичальником графіку платежів і не є односторонньою зміною умов договору. Позивач наголошував, що встановлені договором проценти за користування кредитом не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України чи відповідальністю за порушення грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, а тому до них не застосовуються положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», і чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення саме суми процентів за користування кредитом. На підтвердження своєї позиції позивач посилався на судову практику апеляційних судів та Верховного Суду.
Позивач також зазначав, що відповідач, здійснивши часткові платежі за договором (у тому числі в рахунок погашення комісії за надання кредиту), вчинила конклюдентні дії щодо визнання факту укладення договору та правомірності вимог позивача, та що відповідач не була позбавлена можливості, відповідно до принципу змагальності, надати суду власний розрахунок заборгованості та докази здійснення платежів, які, на її думку, не були враховані, проте таких доказів і власного розрахунку не надала. Окремо позивач повідомив про готовність до позасудового врегулювання спору на взаємовигідних умовах та просив суд прийняти й долучити додаткові пояснення до матеріалів справи, врахувати їх під час розгляду справи та проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Рух справи
31 березня 2026 року ТОВ «Бізпозика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2026 року справу № 539/1479/26 передано судді Пилипчуку М. М.
Суд на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
У відповіді, яка надійшла до суду з Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що за даними реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29 квітня 2026 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив, відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.
ТОВ «Бізпозика» у судові засідання не з`явилося, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Позивач у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача, вказував, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання 29 квітня 2026 року відповідач не з`явилася, просила відкласти розгляд справи, тому розгляд справи відкладено на 20 травня 2026 року, а у подальшому - на 10 червня 2026 року. Відповідач реалізувала своє право на участь у справі шляхом подання через свого представника письмових пояснень на позовну заяву.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд встановив, що ТОВ «Бізпозика» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з інших видів кредитування, на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, відомості про яку внесено до Державного реєстру фінансових установ (витяг від 14 березня 2024 року № 27-0026/20163).
Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 висловила бажання отримати кредит у розмірі 45 000 грн; дата отримання кредиту - 21 липня 2025 року; фінансовий номер телефону позичальника - НОМЕР_3 ; номер банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів - НОМЕР_2 .
21 липня 2025 року ОСОБА_1 , ознайомившись із паспортом споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення позичальником), підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані з обраних нею умов кредитування. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1264. У паспорті споживчого кредиту викладено, зокрема, умови кредитного договору щодо відсотків та комісії.
Для укладення договору про надання кредиту у порядку, встановленому правилами, шляхом обміну електронними повідомленнями, ТОВ «Бізпозика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 499803-КС-006 про надання кредиту дистанційно, в електронній формі. 21 липня 2025 року ОСОБА_1 прийняла зазначену пропозицію.
Як убачається з візуальної форми послідовності дій клієнта, 21 липня 2025 року відповідач за допомогою номера телефону ідентифікувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та увійшла до особистого кабінету, надала інформацію щодо обраних умов кредиту, ознайомилася і підписала одноразовим ідентифікатором UA-1264 паспорт споживчого кредиту, після чого підтвердила ознайомлення з офертою та шляхом введення направленого їй одноразового ідентифікатора UA-0354 і вчинення відповідних дій акцептувала умови оферти, чим підписала договір; зі своєї сторони товариство підписало договір кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи, після чого договір, додатки до нього та правила кредитування були направлені відповідачу на електронну пошту і розміщені в особистому кабінеті.
ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 21 липня 2025 року через телекомунікаційну систему (одноразовий ідентифікатор UA-0354) уклали договір № 499803-КС-006 про надання кредиту, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 45 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізпозика». Тип кредиту - кредит, строк на який надається кредит: 24 тижні.
Так, кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 45 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізпозика» (пункт 2.1 договору).
Згідно з умовами кредитного договору сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом становить 1 % в день є фіксованою та протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (пункт 2.4 договору); комісія за видачу кредиту становить 9 000 грн і нараховується одноразово при видачі кредиту в дату його видачі. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшений кредитодавцем в односторонньому порядку. Комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит також належить до комісії за видачу кредиту і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні позичальником у кредит додаткових грошових коштів, якщо нарахування комісії за видачу додаткових грошових коштів передбачено відповідними додатковими угодами до цього договору, якими сторони оформили отримання позичальником у кредит додаткових грошових коштів. Якщо у відповідній додатковій угоді до цього договору, якою сторони оформили отримання позичальником у кредит додаткових грошових коштів, зазначено, що комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит становить 0% (нуль відсотків), вказане означає, що комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит на підставі такої додаткової угоди до цього договору є відсутньою. Тарифи за цим договором є незмінними впродовж дії договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до цього договору, який Сторони погодили іменувати у своїх відносинах додатковою угодою (пункт 2.5 договору).
Комісійна винагорода, яка стягується з позичальника на користь третьої особи, що надає платіжні послуги, під час здійснення платежів за договором через сайт кредитодавця або через особистий кабінет становить не більше 0,65 % від суми платежу, що вноситься позичальником. При цьому кредитодавець забезпечує позичальнику можливість безкоштовного здійснення переказу коштів (без стягнення комісійної винагороди) способами оплати, визначеними кредитодавцем. Інформація про такі способи оплати розміщена на сайті кредитодавця за посиланням: https://my.tpozyka.com/pay. У разі, якщо позичальник здійснює оплату за договором іншими способами, не передбаченими цим пунктом договору, позичальник самостійно сплачує комісійну винагороду та інші збори, що стягуються установами, які надають платіжні послуги, а також вартість послуг з розрахунково-касового обслуговування у відділеннях банків під час здійснення позичальником платежів за договором, відповідно до тарифів, встановлених такими установами та банками (пункт 2.6 договору).
Комісія за видачу кредиту - грошові кошти, які згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю в якості однієї (першої) з двох складових оплати за надання та користування кредитом. Комісія за видачу кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умовами договору передбачено сплату комісії за видачу Кредиту (пункт 1.6 договору).
Пунктом 4.2.2 договору встановлений графік платежів, за яким позичальник повинна сплачувати кошти на погашення тіла кредиту, процентів та комісії за надання кредиту для належного виконання умов кредитного договору. У договорі зазначено: тип кредиту - кредит; сума (ліміт) кредиту - 45 000 грн; строк, на який надається кредит, - 24 тижні; дата видачі кредиту - 21 липня 2025 року; дата повернення кредиту та строк дії договору - до 05 січня 2026 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 111 358,44 грн (тіло кредиту - 45 000 грн, проценти за користування кредитом - 56 639,28 грн, комісія - 9 000 грн).
У пункті 4.3 договору зазначено, що кредит, проценти та будь-які інші платежі за договором підлягають сплаті позичальником у безготівковій формі, шляхом переказукоштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний в розділі 12 договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів та інших платежів, передбачених умовами договору, вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний в розділі 12 договору.
Позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором, до закінчення строку (терміну) дії договору (підпункт 5.2.3. договору).
Пунктами 10.1-10.5 договору сторони погодили умови програми лояльності, за якими за умови своєчасної та повної сплати платежів за графіком позичальнику нараховуються проценти за зниженою процентною ставкою (1 % в день, фіксована), а у разі несплати у повному обсязі платежу, передбаченого графіком платежів, та непогашення заборгованості протягом наступних семи діб, починаючи з восьмого дня прострочення, подальше нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою до закінчення строку кредитування; застосування зниженої та стандартної ставок залежно від платіжної дисципліни позичальника є наперед обумовленим і не вважається односторонньою зміною умов договору.
Факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та здійснення часткових платежів за договором відповідачем у поданих письмових поясненнях не заперечується. Зокрема, відповідач визнала, що залишок непогашеного тіла кредиту становить 22 887,82 грн.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом у гривні станом на 13 березня 2026 року заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2025 року № 499803-КС-006 ОСОБА_1 не погашена та становить 69 587,04 грн, з яких: сума прострочених платежів за тілом кредиту - 22 887,82 грн, сума прострочених платежів за процентами - 19 454,80 грн, сума заборгованості за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України - 22 500 грн, сума прострочених платежів за комісією - 4 744,42 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Зібраними у справі доказами, зокрема анкетою клієнта, паспортом споживчого кредиту, пропозицією (офертою) укласти договір, договором про надання кредиту та візуальною формою послідовності дій клієнта, підтверджено, що договір кредиту, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не нею, матеріали справи не містять. Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладений з дотриманням вимог закону.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач уклала кредитний договір, фактично отримала кредитні грошові кошти, проте у добровільному порядку їх у повному обсязі не повернула, тому ТОВ «Бізпозика» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення кредитної заборгованості.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Паспорт споживчого кредиту, пропозиція укласти договір про надання кредиту та договір про надання кредиту, які підписані відповідачем, містять інформацію щодо кредитування, зокрема тип кредиту, суму (ліміт) кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки, розмір комісії за надання кредиту та графік платежів. Підписавши кредитний договір, відповідач погодилася з визначеними у ньому умовами кредитування, у тому числі щодо розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом і комісії за надання кредиту.
Оцінюючи доводи відповідача про необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості та про відсутність детального розрахунку, суд їх відхиляє. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є конкретизованим, містить відомості за всіма складовими заборгованості (тілом кредиту, процентами за користування кредитом, комісією за надання кредиту), розмір процентної ставки в день, відомості про здійснені позичальником платежі та їх розподіл на погашення відповідних складових заборгованості, а також дату, на яку його складено, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач, відповідно до принципу змагальності сторін, не була позбавлена можливості надати власний розрахунок заборгованості та докази здійснення платежів, які, на її думку, не були враховані позивачем, проте таких доказів і власного розрахунку до суду не надала. При цьому суд враховує, що залишок непогашеного тіла кредиту в розмірі 22 887,82 грн відповідач визнала, а обставини укладення договору, отримання кредитних коштів і здійснення платежів за договором нею не заперечуються.
Оцінюючи доводи відповідача про неправомірність нарахування процентів за користування кредитом та про необхідність їх зменшення з підстав несправедливості умов договору, суд виходить з того, що проценти за користування кредитом є платою за правомірне користування кредитними коштами в межах строку кредитування і не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України або формою відповідальності за порушення грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», на які посилається відповідач, регулюють питання неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті за порушення зобов`язань, а тому не застосовуються до обумовлених сторонами процентів за користування кредитом. За таких обставин підстав для відмови у стягненні або для зменшення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом немає.
Щодо доводів відповідача про неправомірність стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі. За приписами частини другої статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Оскільки умовами укладеного між сторонами кредитного договору (пункти 2.1, 2.5, 4.2.2) передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, встановлення такої комісії є правомірним. При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сплачені відповідачем кошти у рахунок погашення комісії вже враховані позивачем, а до стягнення заявлено лише залишок непогашеної комісії у розмірі 4 744,42 грн, а тому доводи відповідача про необхідність повторного зменшення цієї суми на вже сплачені кошти є безпідставними.
Отже, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладення договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених нею умовах кредиту та невиконання нею свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом і комісії за надання кредиту.
Крім процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту, позивач також просив стягнути заборгованість у розмірі 22 500 грн відповідно до статті 625 ЦК України, нарахування якої передбачено пунктом 7.5 кредитного договору як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, якими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а нараховані включно з 24 лютого 2022 року платежі підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23.
Враховуючи наведене і те, що кредитні правовідносини між сторонами у цій справі виникли 21 липня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення сум, заявлених відповідно до статті 625 ЦК України, у розмірі 22 500 грн слід відмовити.
Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 499803-КС-006 про надання кредиту від 21 липня 2025 року, що підлягає стягненню, становить 47 087,04 грн, з яких: тіло кредиту - 22 887,82 грн, проценти - 19 454,80 грн, комісія - 4 744,42 грн.
Висновки за результатами розгляду позовних вимог
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Бізпозика» підлягають задоволенню частково.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Щодо розподілу судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 801,55 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 273, 274, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 499803-КС-006 про надання кредиту від 21 липня 2025 року у розмірі 47 087 (сорок сім тисяч вісімдесят сім) гривень 04 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1 801 (одна тисяча вісімсот одна) гривня 55 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс № 411; ЄДРПОУ - 41084239).
Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Суддя М. М. Пилипчук