Справа № 307/2556/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Джуга С.Д., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє представник - адвокат Варга Дмитро Дмитрович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року у справі № 307/2556/25 (Головуючий: Ніточко В.В.), -

В С Т А Н О В И Л А:

16 липня 2025 роук ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального некомерційного підприємства "Солотвинська алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 25 листопада 1991 року працювала лікарем у КЗ "Солотвинська обласна алергологічна лікарня". 13 червня 2024 року на підставі наказу від 13 червня 2024 року №19-к голови комісії з припинення (реорганізації) КНП "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, її було звільнено з місця роботи. 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради від 13 червня 2024 року №19-К "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено її на посаді лікаря-педіатра комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року. 
Однак, при розгляді справи судом не було вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на її користь.
Із метою проведення розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу представником позивача на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит щодо надання довідки про середню заробітну плату і відповіді ним не отримано на момент звернення до суду із цим позовом.
Позивачка зазначає, що розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 14 червня 2024 року по 16 січня 2025 року проводився на основі Форми ОК 5, сформованої у застосунку "Дія" (Дата поновлення на роботі: 14 червня 2024 р. (згідно з рішенням Тячівського районного суду від 16 січня 2025 року). Розрахунковий період: квітень - травень 2024 року. Графік роботи: 5-ти денний робочий тиждень (5/2). Розрахунок середньоденної заробітної плати: квітень - 20 000 грн., кількість робочих днів – 22, травень - 20 000 грн., кількість робочих днів – 23, разом 40 000 грн., кількість робочих днів – 55. Середньоденна заробітна плата = 40 000 / 55 = 727,27 грн. Кількість робочих днів прогулу: період з 14 червня 2024 року по 16 січня 2025 року, охоплює 155 робочих днів). Сума, яка підлягає стягненню - 727, 27 грн. х 155 робочих днів = 112 726, 85 грн.
Посилаючись на вказані обставини позивачка провила стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 , 1950 року народження, жительки АДРЕСА_1 , суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 14 червня 2024 року по 16 січня 2025 року в розмірі 112 726, 85 грн. та 12000 грн. витрати на професійну правову допомогу.
Рішенням Тячівського районного суду від 11 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 від імені якої діє представник – адвокат Варга Д.Д. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як, позивачку за рішенням суду від 11.09.2025 року поновлено на посаді лікаря – педіатра Комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року. Однак, при розгляді справи №307/2807/24 про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення ОСОБА_1 на роботі, судом не було вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь позивачки.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Варга Д.Д. та представник Комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради, у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать довідки про доставку електронного документа і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності сторін відповідно до ч2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року визнано протиправним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради від 13 червня 2024 року № 19-к "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено її на посаді лікаря-педіатра комунального некомерційного підприємства "Солотвинська обласна алергологічна лікарня" Закарпатської обласної ради днем 14 червня 2024 року.
Рішення набрало законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.
При розгляді справи судом не було вирішено питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 і встановлено, що позивачка перебувала у вимушеному прогулі у період з 14.06.2024 року по 16.01.2025 року.
Середньоденна заробітна плата позивачки становила 727 грн. 27 коп., середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 112 726 грн. 85 коп./727 грн. 27 коп., *155 днів/.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у редакції на момент вирішення судом першої інстанції справи, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Для звернення працівника до суду із заявою про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, встановлено тримісячний строк.
Із даним позовом позивач звернулася до суду 16 липня 2025 року, тобто через шість місяців після того, як дізналася про порушення свого права 16 січня 2025 року.
Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
Доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем не надано.
При постановленні рішення, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 від імені якої діє представник - адвокат Варга Дмитро Дмитрович, залишити без задоволення.  
Рішення Тячівського районного суду від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ