РІШЕННЯ
іменем України
Справа № 285/482/26
провадження у справі № 2/0285/1017/26
05 травня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області 

у складі: головуючої — судді Михайловської А.В.,
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,
сторони у справі: 
позивач —Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі — ТОВ «ФК «Ейс»), представники позивача — Поляков О.В., Сахарова О.І.,
відповідач — ОСОБА_1 , представник відповідача - Купець Л.П.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

29.01.2026 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (надалі - ТОВ “ФК”ЕЙС”) заборгованість за Кредитним договором № 580481013 від 07.11.2021 у розмірі 26 478,52 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог вказано, що 07.11.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога " ( первісний кредитор ) та відповідачем було укладено кредитний договір № 580481013 ( кредитний договір ) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт первісного кредитора, обрав для себе бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку отримав грошові кошти у сумі 3000,00 грн ( перший Транш), пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини та уклав відповідний Договір без зовнішнього примусу. Відразу після вчинення дій, товариством було перераховано грошові кошти на платіжну картку, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. 
Стверджує, що в подальшому сторони дійшли згоди щодо надання кредитних коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит. В подальшому відповідачем було збільшено суму кредиту до 22 000,00 грн.
28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого відповідно до Додаткових угод було продовжено.
Сторонами було підписано Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №  580481013 .
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 30/1023-01.
На виконання договору факторингу № № 30/1023-01 сторонами було підписано Реєстр прав вимоги № 2 від 20.12.2023, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ОСОБА_2 за кредитним договором №  580481013.
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 11/07/25-Е.
На виконання договору факторингу № 11/07/25-Е сторонами було підписано Реєстр прав вимоги № б/н від 14.07.2025, за яким ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило право грошової вимоги позивачу до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №  580481013 .
Таким чином позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №  580481013 у загальній сумі 26 478,52 грн, з якої 17 017,74 — заборгованість по тілу кредиту, 9 460,78 грн — заборгованість по відсотках за користування кредитом.
Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором не погашена, тому відбулося звернення до суду.
Ухвалою суду від 02.02.2026 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
31.03.2026 ухвалою суду за клопотанням представника позивача про витребування доказів було зобов`язано АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надати суду інформацію, що містить банківську таємницю, зокрема щодо платіжної картки відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_1   ( маска картки).
22.04.2026 до суду надійшла інформація за ухвалою суду від 31.03.2026.
В судове засідання представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявив письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, наполягає на задоволенні позову. 
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надходило.
30.03.2026 від представника відповідача надійшла письмова заява, в якій він просить залишити позовні вимоги без задоволення, проти позову заперечує. Вказав, що позивачем не доведено своє право вимоги за кредитним договором, а також матеріали справи не містять доказів щодо наявності відповідної заборгованості відповідача за кредитним договором.
Також 30.03.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного. 
Судом встановлено, що 07.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений Договір кредитної лінії № 580481013 (надалі - кредитний договір), згідно умов якого відповідачу відкрито кредитну лінію в розмірі Кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (дисконтний період) до 07.12.2021.
Відповідно до п. 1.8. кредитного договору строк дисконтного періоду сторонами може бути продовжено шляхом здійснення позичальником протягом дисконтного періоду оплати всіх нарахованих фактично процентів за умови, якщо активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду.
Пунктом 1.12. кредитного договору передбачає можливість продовження загального строку дії кредитного договору.
Пунктом 1.9 кредитного договору погоджено сторонами сплату процентів за користування кредитом.
Договір підписано електронним підписом позичальника.
Також сторонами було погоджену інші суттєві умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, що залежить від обраної моделі поведінки позичальника. 
До матеріалів справи долучено Алгоритм та Порядок дій стосовно укладення кредитних договорів, довідку про дії позичальника в ІТС Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» . 
Матеріали справи містять докази про зарахування на розрахунковий рахунок відповідача ОСОБА_1 відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», кредитних коштів у загальній сумі 22 000,00 грн, що підтверджується відповідним платіжними дорученнями, довідками та випискою по банківському рахунку відповідача з АТ КБ «ПриватБанк».
При цьому відповідно до довідки щодо дій позичальника, останнім було вчинено дії щодо виконання умов кредитного договору, зокрема сплачено у період з 07.12.2021 по 16.02.2022 кредитні кошти відповідно до погоджених умов кредитного договору на загальну суму 30 244,00 грн
Відповідно до поданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідач не виконує умови кредитування у повному обсязі, та має заборгованість за кредитним договором  у загальній сумі 26 379,82 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 17 017,74 грн; заборгованість за нарахованими процентами 9 460,78 грн, яку нараховано за період з 07.11.2021 по 05.05.2022 ( по дату відступлення права вимоги).
Також, 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01.
Відповідно до умов даного договору факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в розпорядження грошові кошти за плату на умовах визначених цим договором. 
Строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 закінчувався 28 листопада 2019 року.
В подальшому між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткові угоди до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019, відповідно до яких строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року.
До матеріалів справи долучено реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за яким відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №  580481013 від 07.11.2021.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладений договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 
До матеріалів справи долучено реєстр прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу №30/1023-01 від 30.20.2023, за яким відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №  580481013 від 07.11.2021.
У подальшому, 11.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу №11/07/25-Е, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.
Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу від 11.07.2025 за 11/07/25-Е відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №  580481013 від 07.11.2021.
Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вирішуючи даний спір на підставі наданих доказів судом достовірно встановлено факт укладення між первісним кредитодавцем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №  580481013 від 07.11.2021 та погодження між ними усіх істотних умов кредитування.
Позивачем доведено, що на виконання умов кредитного договору первісний кредитор перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти в загальній сумі 22 000,00 грн.
Судом встановлено, що відповідачем було погоджено та прийнято умови кредитного договору, про що свідчить його оплата кредитних коштів, що зафіксовано у відповідних розрахунках заборгованості.
Вирішуючи даний спір на підставі наданих доказів, судом також встановлено  набуття позивачем права вимоги до відповідача за даним кредитним договором відповідно до укладених договорів факторингу. 
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При цьому матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору та відповідних договорів факторингу. Зазначені договори недійсними не визнані. 
Таким чином спростовуєтья позиція сторони відповідача щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача.
Разом з тим надаючи оцінку доказам, що обгрунтовують позовні вимоги в частині наявності заборгованості та її розміру за кредитним договором судом встановлено наступне.
Наявні у справі розрахунки заборгованості не містять вказівки щодо процентної ставки, яка застосовувалася при нарахуванні заборгованості відповідачу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розмір нарахованих процентів постійно змінювався.
Таким чином відсутність у матеріалах справи вказівки щодо розміру процентної ставки, яка застосовувалася при нарахуванні відсотків за користування кредитом, позбавляє суд перевірити таке нарахування на відповідність з погодженими умовами кредитного договору.
Також матеріали справи не містять огрунтування щодо строку дії відповідного кредитного договору, який відповідно до п. 5.2 кредитного договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та діє до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.7 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1. Договору.
Відповідно п. 1.8 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. 
Відповідно до п. 1.12 кредитного договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 
Оскільки вище вказані пункти кредитного договору суттєво різняться, відсутність у позовних матеріалах обгрунтування позивача та відповідних доказів щодо строку кредитування, позбавляє суд дійти обгрунтованого висновку щодо закінчення строку дії кредитного договору чи його пролонгації на якийсь визначений термін.
Так, за змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За таких обставин, з урахуванням наявних у справі обставин, та доказів на їх обгрунтування, факту сплати відповідачем кредитних коштів у загальній сумі 30 244,00 грн, суд констатує, що позивачем не доведено факту та розміру наявної заборгованості відповідача за кредитним договором від 07.11.2021 у сумі 26 478,52 грн, з якої 17 017,74 — заборгованість по тілу кредиту, 9 460,78 грн — заборгованість по відсотках за користування кредитом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
За таких обставин, представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, що мають значення для вирішення справи, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Вирішуючи питання судових витрат, судом встановлено наступне.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.
Разом з тим у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 4, 76 – 89, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Ейс» ( код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження - м. Київ, вул. Юря Поправки, 6, каб. 13 ),
відповідач — ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ) . 
Дата складення повного судового рішення – 05.05.2026.

Суддя А.В.МИХАЙЛОВСЬКА