КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року м. Київ справа №320/17661/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Леонтовича А.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» 

до Київської митниці 

про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОСУД - ТЕКСТИЛЬ БЦ» (далі позивач) з позовом до Київської митниці (далі відповідач), відповідно до якого просило суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UА 100000/2024/000162/2 від 06.12.2024;
- визнати протиправним та скасувати картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2024/000467.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для митного оформлення імпортованого товару подано відповідачу Митну декларацію № 24UA100160540057U6 від 05.12.2024 та на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару документи, які відповідають переліку, визначеному в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі – «МК України»). Проте відповідачем протиправно визначено митну вартість імпортованого ТОВ «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» товару за ціною договору щодо подібного (аналогічного) товару, в результаті чого було збільшено митні платежі, відповідно, необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товару. 
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за наслідками перевірки поданих позивачем документів, митницею встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тому митницею відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості. Ураховуючи неможливість застосування інших методів, митну вартість митницею визначено із застосуванням резервного методу.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому він наводить свої пояснення та міркування щодо заперечень відповідача, викладених останнім у відзиві, та мотиви їх відхилення.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 15.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно із частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.
З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.
ТОВ «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» (ідентифікаційний код: 43552674, місцезнаходження: 09117, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 4) зареєстровано в якості юридичної особи 06.03.2020, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зроблено запис № 13531020000010014. 
27.02.2024 позивач уклав із ShandongLingteInternetionalTradingCo., Ltd (далі – Постачальник) юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Китайської Народної Республіки, Контракт № 2/24 (далі – «Контракт»). 
Відповідно до зазначеного Контракту:
Продавець продає, а покупець купує: скляний посуд, названий далі «Товар». Товар буде поставлений та надалі реалізований на території України. Найменування, кількість та загальна вартість товару визначаються у специфікаціях та/або рахунках-фактурах (інвойсах) до Контракту (п. 1.1).
Кожна поставка конкретної партії товару замовляється покупцем на умовах розділу 4 Контракту та погоджується Продавцем шляхом підтвердження замовлення покупця та виставлення рахунку-фактури (інвойсу). Також, сторони можуть укласти окрему специфікацію на дану партію товару (п. 1.2).
Ціни на товар встановлюються на умовах на умовах FOB QINGDAO згідно з Incoterms 2020 (Інкотермс 2020). Сторони погодили, що ціни на товар встановлюються в доларах США (USD) і містять в собі вартість пакування, маркування, завантаження і закріплення на транспортному засобі (п. 2.1).
Продавець постачає товар на умовах Incoterms 2020 (Інкотермс 2020): FOBQINGDAO (п. 4.1).
У рахунку-фактурі (інвойсі) продавець зазначає: повне найменування вантажовідправника; повне найменування вантажоодержувача; країна-імпортер; країна-виробник товару; опис Товару: найменування; кодування згідно HS; кількість; тип упаковки; кількість місць; одиниця виміру; ціна за одиницю; загальна вартість; умови поставки товару згідно з Incoterms 2020 (Інкотермс 2020); умови оплати; підпис, печатка вантажовідправника, дата (п. 4.5).
20.07.2022 для організації перевезення товарів по території України і в міжнародному сполученні позивач уклав з ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» договір про транспортно-експедиторське обслуговування від № 2007/22.
Продавець надав позивачу рахунки-фактуру (інвойси) № LTC24029/1 від 27.02.2024, № LTC24029/2 від 27.02.2024, № LTC24029/1 від 19.04.2024, № LTC24029/2 від 19.04.2024, у якоих, як це передбачено умовами Контракту, зазначено повне найменування вантажовідправника, вантажоодержувача; найменування; кодування згідно HS; кількість; тип упаковки; кількість місць; одиниця виміру; ціна за одиницю; загальна вартість товару; умови поставки товару QINGDAO, CHINA.
15.11.2024 для перевезення товару перевізником ПП «МАС-ТРАНС» позивачу надано автотранспортну накладну CMR № №758961.
15.11.2024 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг експедитор ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» надало позивачу рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № LS-4603588, згідно з яким вартість експедиторської винагороди становить 1032,50 грн, вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами державного кордону Укрaїни становить 63856,00грн, міжнародного автоперевезення за межами державного кордону Укрaїни становить 26000,00грн, вартість морського перевезення вантажу за межами державного кордону України становить 284970,00 грн, вартість міжнародного автоперевезення по території України – 39000,00 грн.
15.11.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» надав позивачу довідку про транспортні витрати № 447001, відповідно до якої згідно з рахунком LS-4603588 від 15.11.2024 вартість міжнародного морського перевезення вантажу становить 284970,00 грн, вартість транспортно-експедиторських послуг (у тому числі розвантажувально-вантажні роботи, оформлення Т1 на території Румунії) за межами митної території України становить 63856,00 грн, вартість міжнародного автоперевезення вантажу 26000, 00 грн, вартість перевезення територією України – 39000,00 грн.
05.12.2024 для здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту позивач подав митну декларацію, якій підрозділом митного оформлення митного органу присвоєно № 24UA100160540057U6. Митнувартість товару визначено та заявлено декларантом за методом №1 – за ціною договору (контракту) щодотоварів, якіімпортуються.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації від 05.12.2024 № 24UA100160540057U6 декларант додав передбачені ст. 53 Митного кодексу України (далі – «МК України») документи, які вказані в графі 44 цієї митної декларації. Вказані документи зазначені також у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100160/2024/000467, наданої позивачу відповідачем.
Відповідачем зазначено, що надані декларантом при митному оформленні митної декларації документи не містять всіх необхідних відомостей щодо складових митної вартості та щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості.
Позивач для підтвердження заявленої митної вартості товарів Листом за вих. №12/11 від 06.12.2024 надав відповідачу пояснення по суті зауважень та належним чином засвідчені копії наступних додаткових документів:
- Контракт № 2/24від 27.02.2024;
- Додаткова угода № 1 від 28.02.2024 до Контракту № 2/24від 27.02.2024;
- Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах № 257 від 28.05.2024;
- Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах № 284 від 29.08.2024;
- Інвойс № LTC24029/1від 27.02.2024;
- Інвойс № LTC24029/2від 27.02.2024;
- Інвойс № LTC24029/1 від 19.04.2024;
- Інвойс № LTC24029/2від 19.04.2024;
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Протокол узгодження розбіжностей від 20.07.2022 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Договір на перевезення вантажів автотранспортом № 01/06/2023 від 01.06.2023;
- Договір про надання транспортних послуг № 01.11/24 від 01.11.2024;
- Service and storage contract № 1312-1 від 13.12.2022;
- Договір про здійснення діяльності в області перевезень зовнішньоторговельних вантажів від № ТЕО/5052 09.09.2023;
- Договір про надання послуг митного брокера № 2007/22 від 20.07.2022;
- Заявка на організацію транспортування і експедирування вантажу № 20-8/24 від 20.08.2024 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Довідка про транспортні витрати від 15.11.2024;
- Рахунок-фактура № LS-4603588 від 15.11.2024;
- Банківські виписки;
- Прайс-лист від продавця/виробника товару ShandongLingteInternetionalTradingCo., Ltd;
- Морський коносамент;
- Каталог від постачальника.
06.12.2024 Відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UА 100000/2024/000162/2 (далі – «Рішення про коригування»).
На підставі Рішення про коригування відповідачем також було складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100160/2024/000467 (далі – «Картка відмови»).
Позивач, вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картку відмови протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
V. Норми права, які застосував суд
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – «КАС України») є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
У ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
- у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч. 7 ст. 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59, 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.
Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
У ст. 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до ч. 2 цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі – «Правила»), встановлено, що графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
VI. Оцінка суду
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні цього рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. Водночас митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53) заборонено.
Разом з тим митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 27.01.2022 в справі №200/6413/20-а, від 01.12.2023 в справі № 810/3766/16.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Досліджуючи спірні правовідносини, судом встановлено, що при проведенні перевірки правильності розрахунку митної вартості товару, заявленої декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться в наданих до митного оформлення документів, відповідачем встановлено відповідно до електронного повідомлення про надання додаткових документів від 22.10.2024, що надані декларантом при митному оформленні митної декларації документи не містять всіх необхідних відомостей щодо складових митної вартості та щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості.
Ураховуючи, що декларантом не надано повного переліку відомостей, необхідних для документального підтвердження всіх складових митної вартості, митний орган прийняв письмове рішення про коригування митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України.
Зі встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом (позивачем) подано всі документи разом з митною декларацією згідно з переліком (ч. 2 ст. 53 МК України) та в поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, а також не містять розбіжностей, які мають вплив на числові значення складових митної вартості, виходячи з наступного.
Щодо доводів відповідача, наведених ним у графі 33 Рішення про коригування, як одну з підстав коригування митної вартості відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.1 Контракту та інвойсу від № LTC24029/1 від 19.04.2024, умовами оплати за товар визначено: 30 % - передоплата від загальної суми специфікації (інвойсу); 70% - … не пізніше 10 днів після отримання копії коносаменту. Для підтвердження вартості оцінюваного товару надано платіжні інструкції № 257 від 28.05.2024 на суму 12970,43 USD та № 284 від 29.08.2024 на суму 29970,61 USD Загальна сума перерахованих коштів становить 42941,04 USD, що значно перевищує суму інвойсу № LTC24029/1 від 19.04.2024, судом встановлено наступне.
Під час митного оформлення товару позивач надав відповідачу інвойс № LTC24029/1 від 19.04.2024 та платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах № 257 від 28.05.2024 та № 284 від 29.08.2024.
Крім того, позивач листом за вих. №12/11 від 06.12.2024 надав відповідачу інвойси № LTC24029/1 від 27.02.2024, № LTC24029/2 від 27.02.2024, № LTC24029/2 від 19.04.2024.
Відповідно до п. 3.1 Контракту товар, що постачається згідно з цим Контрактом, оплачується покупцем шляхом банківського переказу грошей на рахунок продавця як передоплата та оплата після відвантаження товару наступним чином: 30% - передоплата від загальної суми Специфікації та/або проформи-інвойсу або інвойсу не пізніше 20 днів з моменту підписання покупцем Специфікації та/або проформи-інвойсу або інвойсу; 70% - від загальної суми Специфікації та/або проформи-інвойсу або інвойсу не пізніше 10 днів з моменту отримання копії коносаменту. 
Із матеріалів справи можна встановити, що згідно з вказаними умовами Контракту позивач здійснив оплату постачальнику в два етапи. 
Зокрема, 28.05.2024 позивач сплатив на користь постачальника 12 970,43 USD, що підтверджується Платіжною інструкцією № 257 від 28.05.2024 і становить 30% від суми двох інвойсів, а саме:№ LTC24029/1 від 27.02.2024 на суму 23 078,88 USD;№ LTC24029/2 від 27.02.2024 на суму 20 155,92 USD. 
Таким чином, 28.05.2024 Позивач одним платежем оплатив постачальнику 30% передоплати від загальної суми двох інвойсів: №LTC24029/1 від 27.02.2024 та №LTC24029/2 від 27.02.2024.
29.08.2024 позивач сплатив на користь постачальника 29 970,61 USD, що підтверджується Платіжною інструкцією № 284 від 29.08.2024 і становить 70% від суми двох інвойсів, а саме: № LTC24029/1 від 19.04.2024 на суму 26 297,04 USD; № LTC24029/2 від 19.04.2024 на суму 16 644,00 USD. 
Отже, 29.08.2024 Позивач одним платежем оплатив Постачальнику 70% від загальної суми двох інвойсів: № LTC24029/1 від 19.04.2024 та № LTC24029/2 від 19.04.2024. 
З огляду на вищенаведене, можна дійти висновку, що постачальник виставив позивачу чотири інвойси, які позивач сплатив двома платежами 30% та 70%. Таким чином, позивач дотримався порядку оплати, передбаченого п. 3.1 Контракту.
Щодо доводів відповідача, наведених ним у графі 33 Рішення про коригування, що відповідно до п. 4.1 Контракту продавець постачає товар відповідно до правил Incoterms 2020 – FOB QINGDAO. У той же час, в п. 3.4 Контракту зазначено про умови поставки FCA, що безпосередньо впливає на вартість понесених витрат на доставку товару, перехід ризиків від продавця до покупця, судом встановлено таке.
Під час оформлення Митної декларації та Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 позивач надав відповідачу Додаткову угоду № 1 від 28.02.2024 до Контракту № 2/24 від 27.02.2024 (далі – «Додаткова угода»).
Зі змісту Додаткової угоди можна встановити, що позивач та постачальник погодили виключити з Контракту п. 3.4.
Судом встановлено, що в наданих позивачем інвойсах, а саме: № LTC24029/1 від 27.02.2024, № LTC24029/2 від 27.02.2024, № LTC24029/1 від 19.04.2024, № LTC24029/2 від 19.04.2024 вказано умови доставки QINGDAO, CHINA.
Отже, умови поставки, зазначені у вищенаведених інвойсах, відповідають умовам поставки, що передбачені п. 4.1 Контракту. 
Також відповідач у графі 33 Рішення про коригування зазначає, що відповідно до пп. 4.1.3.1 п. 4.1.3 Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 20.07.2022 № 2007/22 при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт – платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори і т.п.), оплачуються клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення/видання експедитором рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Оцінюваний товар навантажено на транспортний засіб згідно з відомостями CMR 15.11.2024. Рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № LS-4603588 також виставлений 15.11.2024. Таким чином, на момент митного оформлення оплата за перевезення та доставку вантажу здійснена, однак банківських платіжних документів з порушеного питання до митного органу не надано. 
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд встановив таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Встановлено, що продавець відповідно до інвойсів постачав товар на митну територію України на умовах FOB QINGDAO, як це передбачено п. 4.1 Контракту.
Між позивачем та ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ» було укладено Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022.
Відповідно до Заявки на організацію транспортування і експедирування вантажу № 20-8/24 від 20.08.2024 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 позивачем було замовлено в ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ» транспортно-експедиційне обслуговування вантажу вагою/кількість місць – 25713,800 кг за маршрутом Qingdao (КНР) – м. Біла Церква (Україна).
Також відповідно до п. 2.1 Контракту ціна на товар містить в собі, зокрема, вартість завантаження товару. Тому до ціни товару не включаються витрати на транспортування товару за маршрутом: Qingdao (КНР) – м. Біла Церква (Україна).
Оскільки за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, під час оформлення Митної декларації та Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 позивач відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України надав відповідачу наступні транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів:
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Заявку на організацію транспортування і експедирування вантажу № 20-8/24 від 20.08.2024 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Рахунок-фактуру № LS-4603588 від 15.11.2024;
- Довідку про транспортні витрати від 15.11.2024;
- CMR №758961 від 15.11.2024.
Відповідач заперечив розмір витрат позивача на транспортування товарів з підстав не надання декларантом до митного органу всіх відповідних документів, зокрема, банківських та платіжних, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури.
Згідно з правовою позицією Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеній в Постанові від 05.12.2024 у справі №380/19286/23 колегія суддів зазначила: «Щодо витрат на транспортування, Суд звертає увагу, що суд апеляційної інстанції погодився з висновком відповідача в частині виникнення у митного органу сумніву щодо суми витрат на транспортування товарів, з підстав ненадання декларантом до митного органу всіх відповідних документів, однак не вказав в чому саме полягає обґрунтованість такого висновку та не навів законних підстав для неврахування наданих транспортних документів, з урахуванням того, що в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до кожної митної декларації було надано митному органу
- договір (контракт) про перевезення,
- довідки про транспортні витрати,
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, 
- автотранспортні накладні та ін. щодо підтвердження вартості перевезення товару, про що вже було зазначено вище.
Вказаний в розділі III графа 20 Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012, яким затверджено форму декларації митної вартості та правила її заповнення, перелік документів не є вичерпним, на що, зокрема, вказує мовний зворот «можуть належати».
Отже, суд зазначає, що законом не визначено доказ (докази), виключно якими імпортер повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату транспортних послуг, довідка про транспортні витрати, договір про надання транспортних послуг, автотранспортна накладна є допустимими доказами для підтвердження витрат на перевезення.
Також і в цій справі суд відповідно до вказаної правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду не погоджується із запереченнями відповідача щодо розміру витрат позивача на транспортування товарів з підстав ненадання декларантом до митного органу всіх відповідних документів, зокрема, банківських та платіжних, відповідач не вказав в чому саме полягає обґрунтованість такого висновку та не навів законних підстав для неврахування наданих транспортних документів з урахуванням того, що позивачем для митної контролю було надано митному органу вказані вище документи, які відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України та положень Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 підтверджують витрати на транспортування товару.
Суд враховує також правову позицію Верховного Суду в постановах від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, від 11.06.2020 у справі № 815/5597/17, відповідно до якої декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість у тому випадку, коли відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів. Однак відповідачем наявність цих фактів не підтверджена.
Вказані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товар були видані перевізником, вони не містили розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мали ознак підробки, ідентифікуються зі спірною товарною партією та між собою.
Доводи відповідача з посиланням на те, що відомості стосовно вартості транспортних послуг документально не підтверджено, спростовуються тим, що на момент декларування товару, позивачем до митного органу надані вказані документи, які містять усі необхідні дані та складові такої митної вартості оцінюваного товару як витрати на транспортування, з їх деталізацією, надання яких відображено в картці відмови. Таким чином, надані позивачем документи повністю підтверджують розмір витрат на транспортування оцінюваних товарів.
Отже, загальна вартість перевезення товару за межами території України становить 374 826,00 грн. Саме ця сума зазначена позивачем як витрати на транспортування товару і підтверджена належними документами.
У графі 33 Рішення про коригування відповідач також зазначає, що умовами Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 передбачені додаткові витрати, понесені експедитором під час доставки вантажу, зокрема пп. 4.1.3.6 п. 4.1.3 передбачена плата за внутрішньопортове зберігання та використання інфраструктури порту. У Заявці на організацію транспортування і експедирування вантажу № 20-8/24 від 20.08.2024 та Коносаменті № 243505500 ці витрати також оплачуються додатково згідно умов лінійного агента. Рахунок-фактура № LS-4603588 від 15.11.2024 містить відомості виключно щодо морського перевезення без зазначення маршруту транспортування та додатково понесених витрат в країні транзиту. У зв`язку з чим, у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку достовірності декларування складових митної вартості, зокрема витрат на транспортування вантажу. 
Щодо вказаних вище доводів відповідача судом встановлено таке.
Як було зазначено вище, позивач під час оформлення Митної декларації та Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 надав відповідачу Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022.
У пп. 4.1.3.6 п. 4.1.3 вказаного Договору передбачено, що позивач оплачує додаткові витрати понесені експедитором під час доставки вантажу (внутрішньопортове зберігання вантажу, використання інфраструктури порту), згідно з тарифами по виставленому рахунку експедитора.
Як вбачається з матеріалів справи, експедитор не виставляв позивачу інших рахунків, крім Рахунку-фактури № LS-4603588 від 15.11.2024.
Таким чином, у позивача не виникло обов`язку щодо компенсації будь-яких додаткових витрат.
Щодо доводів відповідача, наведених у графі 33 Рішення про коригування, про те, що прайс-лист наданий тільки на позиції товару, які стосуються митного оформлення, а не на всю продукцію виробника та містить посилання на інвойс відповідно до якого здійснюється зовнішньоекономічна операція та відомості щодо імпортера Tabteware-textile BC LLC, тобто прайс-лист має суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції, яка повинна бути адресована необмеженій кількості можливих потенційних покупців, судом встановлено таке.
Такі твердження відповідача є необґрунтованими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного Рішення про коригування.
Позивач у позовній заяві зазначив, що вказаний прайс-лист було запропоновано постачальником після обрання позивачем товарів (позицій) за каталогом від постачальника.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач під час оформлення Митної декларації та Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 надав Відповідачу вказаний каталог.
Каталогом є систематизований віддрукований перелік предметів, товарів, послуг, складений за певними ознаками для полегшення їх пошуку та ознайомлення з їх характеристиками.
Прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо товару, а саме: найменування товару, матеріал, ціну, із зазначенням валюти тощо.
Наданий позивачем прайс-лист містить усі вказані вище відомості.
Відповідач не обґрунтував свої доводи стосовно того, що до ціни товару, перелік якого наведений в прайс-листі, включені не всі складові вартості цього товару або будь-яких інших доводів в обґрунтування критичної оцінки цього документа.
Також відповідач у графі 33 Рішення про коригування вказує, що до перевезення були залучені треті особи, відомості щодо яких зазначені в гр. 22 CMR (LifeLogistics SRL). Однак документів від суб`єктів, які залучались до перевезення до митного органу не надано. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що безпосередньо залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Щодо вищенаведених доводів відповідача суд зазначає таке.
Як зазначалося вище, між позивачем і ТОВ «ЛАМАН-ШИПІНГ» було укладено Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022.
Відповідно до умов вказаного Договору експедитор бере на себе зобов`язання виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень імпортних вантажів клієнта; для виконання своїх обов`язків за договором експедитор має право укладати від свого імені договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України. Документом, що підтверджує наявність та зміст таких договорів з транспортними організаціями, є транспортні документи – коносамент, автомобільна-авіа-залізнична накладна. Експедитор зобов`язаний представляти інтереси клієнта у взаєминах з перевізниками, портами, державними органами у зв`язку з перевезенням вантажу (пп. 2.1.1, 2.1.2 п. 2.1 Договору).
Судом встановлено, що позивач надав відповідачу CMR № 758961 від 15.11.2024, у якій зазначено як відправника LifeLogistics SRL.
З матеріалів справи встановлено, що позивач під час оформлення Митної декларації та Листом за вих. №12/11 від 06.12.2024 надав Відповідачу:
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Договір на перевезення вантажів автотранспортом № 01/06/2023 від 01.06.2023;
- Договір про надання транспортних послуг № 01.11/24 від 01.11.2024;
- Serviceandstoragecontract № 1312-1 від 13.12.2022;
- Договір про здійснення діяльності в області перевезень зовнішньоторговельних вантажів № ТЕО/5052 від 09.09.2023;
- Заявку на організацію транспортування і експедирування вантажу № 20-8/24 від 20.08.2024 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022;
- Довідку про транспортні витрати від 15.11.2024;
- Рахунок-фактуру № LS-4603588 від 15.11.2024;
- Протокол узгодження розбіжностей від 20.07.2022 до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022.
Зазначене вище спростовує доводи відповідача, що позивач не надав відповідачу для митного контролю документи для підтвердження транспортних витрат.
Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська послуга – робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
Відповідно до абзацу 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Згідно з абзацом 2 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Відповідно до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 2007/22 від 20.07.2022 експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами експедитора, так, як це суперечить самому принципу експедирування.
Крім того, чинним законодавством не вимагається та не передбачено подання декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини позивача як замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено експедитором як виконавцем, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок позивача і експедитора.
Щодо доводів відповідача, наведених у графі 33 Рішення про коригування, що копія митної декларації країни відправлення (КНР) надана у формі, що не відповідає встановленому зразку (відсутні відомості щодо цифрового коду умов поставки, немає відповідних «печаток» митних органів Китаю, відсутній «штрихкод»), суд встановив наступне.
Такі твердження Відповідача спростовуються матеріалами справи.
Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 позивач надав відповідачу копію Митної декларації країни відправлення № 425820240000930181, що містить:
- цифровий код;
- печатку митного органу Китайської Народної Республіки;
- штрихкод.
Крім того, митна декларація країни відправлення не передбачена ч. 2 ст. 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість товарів.
Щодо доводів відповідача, наведених у графі 33 Рішення про коригування, що згідно з міжнародними стандартами укладання договорів назви фірми не перекладаються, а відтворюються латиницею, суд зазначає таке.
Tabteware-textile BC LLC є найменуванням позивача іноземною мовою, що підтверджується Статутом та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань.
Зазначені пояснення позивач надав відповідачу Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024.
Отже, зазначені доводи відповідача не можуть бути підставою прийняття оскаржуваного Рішення про коригування.
Щодо доводів відповідача, що копія митної декларації країни відправлення (КНР) надано без перекладу, суд встановив таке.
Як зазначалося вище, Листом за вих. № 12/11 від 06.12.2024 позивач надав відповідачу копію Митної декларації країни відправлення № 425820240000930181.
Як вбачається з матеріалів справи, вказана митна декларації країни відправлення складена китайською та англійською мовами.
Відповідно до положень ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Офіційними мовами Світової організації торгівлі (СОТ), до якого приєдналася Україна 16.05.2008, є англійська, французька, іспанська.
Крім того, митна декларація країни відправлення не передбачена ч. 2 ст. 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість товарів.
Відповідач не обґрунтував, які саме дані митної декларації країни відправлення є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Отже, вимоги відповідача стосовно перекладу українською мову документів, які складено англійською як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, не є обґрунтованими.
З урахуванням наведеного, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товару, який імпортується позивачем. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності, відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Отже, висновки Київської митниці про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною контракту є помилковими.
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53), заборонено.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 в справі № 815/5791/17, від 25.05.2021 в справі № 520/10386/2020.
Так, суд звертає увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого ч. 5 ст. 54 МК України, не довів суду наявність жодних застережень щодо застосування в спірних відносинах першого методу, визначених у ч.ч. 1, 2 ст. 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.
До того ж відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення позивачем митної вартості товару.
Крім того, відповідачем ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не надано документів, вказаних у ч. 2 ст. 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні товару, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товар.
Суд звертає увагу, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 в справі № 1140/3242/18.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (ч. 2 ст. 53 МК України) та у поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий товар.
Поряд з цим судом відхиляються посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Отже, зазначені відповідачем у спірних рішеннях обставини не можуть бути підставою для витребування додаткових документів, оскільки виключно на підставі ч. 3 ст. 53 МК України митний орган може витребувати додаткові документи.
Також суд враховує, що згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 в справі № 820/3231/16 у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
З оскаржуваного рішення судом вбачається, що відповідач не навів обґрунтування визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги ст. 55 МК України. Крім цього, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на умови поставки, комерційні умови, чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Матеріалами справи підтверджено подання позивачем разом з митною декларацією № 24UA100160540057U6 від 05.12.2024 необхідних та додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Суд зазначає, що документи подані декларантом (позивачем) за переліком, передбаченим ч. 2 ст. 53 МК України, а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових (кількісні та якісні характеристики товару, його ціни) не містила розбіжностей, піддавалась обчисленню і підтверджувала ціну товару.
Таким чином, беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UА100000/2024/000162/2 від 06.12.2024 та картки відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100160/2024/000467.
Суд вважає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав для застосування резервного методу.
Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими.
VІI. Висновок суду
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини першої ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6056,00 грн., який в силу положень ст. 139 КАС України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСУД- ТЕКСТИЛЬ БЦ» (код ЄДРПОУ 43552674, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 4) до Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) задовольнити .
Визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) про коригування митної вартості товарів № UА 100000/2024/000162/2 від 06.12.2024.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100160/2024/000467.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОСУД-ТЕКСТИЛЬ БЦ» ( код ЄДРПОУ 43552674, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 4) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд. 8А) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.