ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 травня 2026 року	Справа №160/4896/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Ялової Юлії Олександрівни до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 28.02.2026 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Ялової Юлії Олександрівни до Державної установи «Центр пробації», в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо застосування з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги по вагітності і пологам одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, тобто без врахування положень пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020 року);
- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, встановленого законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в належному розмірі за період з 01.01.2018 року по 27.02.2023 року із врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу;
- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 4463,15 грн. на місяць, за період з 01.01.2018 року по 27.02.2023 року, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 року по 01.06.2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин). 
- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ. вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 року по 01.06.2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин).
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач вважає, що у період з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року відповідач невірно нараховував та виплачував позивачу як постійні, так і одноразові складові грошового забезпечення, застосовуючи для їхнього обчислення розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року, відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував індексацію грошового забезпечення у період з 01.07.2018 року по 27.02.2023 року, а також додаткову щомісячну винагороду у розмірі 30 000,00 грн., відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 19.02.2026 року передана судді Пруднику С.В.
09.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у Державної установи «Центр пробації»: довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2018 року, а також довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за березень 2018 року, із зазначенням складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 26.03.2026 року. Судом попереджено Державну установу «Центр пробації» про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
27.01.2026 року від представника Державної установи «Центр пробації» Казміренка В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначає, що позивач у позовній заяві безпідставно посилається на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки воно не поширюється на начальницький склад Державної кримінально-виконавчої служби України. Так, виплата грошового забезпечення особам начальницького складу Центру пробації здійснювалась відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 р. за № 377/31829 (далі – Порядок № 925/5) та Постановою № 704. Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 № 161/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Дніпровського районного відділу м. Кам`янське філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, звільнено зі служби, відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 27.02.2023. Отже, при нарахуванні усіх складових грошового забезпечення позивачу, Центр пробації правомірно використовував розрахункову величину прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року, відповідно до Постанови № 704 (із змінами, внесеними Постановою № 103). Протягом спірного періоду (2020-2022 роки), зміни до розміру прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною для нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, Кабінетом Міністрів України не вносились. Крім того, що приписи пункту 4 Постанова №103 є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Відповідно до законів України про Державний бюджет на 2020-2023 роки, протягом зазначених років не передбачалося збільшення видатків на підвищення посадових окладів осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вона не підлягає застосовуванню у спірних правовідносинах з огляду на таке. Позовні вимоги, які розглядались Окружним адміністративним судом міста Києва, та переглядались Шостим апеляційним адміністративним судом по вищезазначеній справі: визнання п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, протиправними та нечинними, за виключенням змін, що вносяться до пункту 2 частини третьої вказаних змін, а саме: щодо набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018, які залишити в силі; - зобов`язання Кабінет Міністрів України провести з 01.01.2018 перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб на підставі Конституції України та законів України, з визначенням розмірів грошового забезпечення для перерахунку пенсій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704». Отже, предметом розгляду адміністративної справи №826/6453/18 був перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Отже, нарахування та виплата позивачу усіх складових грошового забезпечення за період 29.01.2020 по 27.02.2023 здійснювалась відповідно означених нормативно-правових актів. Отже, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 , Центр пробації діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). На думку представника відповідача, виплата грошового забезпечення особам начальницького складу Центру пробації здійснювалась відповідно до Порядку №925/5, який прийнятий згідно з Постановою № 704, з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Отже, базовий місяць для обрахунку індексу інфляції – березень 2018, тобто місяць, у якому відбулось підвищення посадових окладів. Центр пробації є новоутвореною юридичною особою, яка створена з 01.01.018 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017 № 4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації». Отже, Центр пробації не є правонаступником Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а є новоствореною юридичною особою. Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 26.06.2018 № 61/К капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , направлено для подальшого проходження служби з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, призначено 01.07.2018 на посаду старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області. Відтак, індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалась починаючи з грудня 2018 при досягненні індексу споживчих цін рівня більше 103% (довідка – розрахунок додана до позовної заяви). У позовній заяві позивач зазначає: «За змістом листа Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51 та виходячи із розмірів індексів споживчих цін за період 01.02.2018 до 01.03.2018, величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, порівняно із місяцем попереднього підвищення доходу (січень 2008 року), складає 253,3%. Отже, сума індексації грошового забезпечення з березня 2018 року становить 4463,15 грн (1762,00 грн * 253,30% / 100 = 4463,15 грн).». Зазначені висновки представника позивача безпідставні, оскільки не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства України та не доведені відповідними належними та допустимими доказами. Позивача прийнято для проходження служби до Центру пробації 01.07.2018, тому посилання та застосування позивачем суми величини приросту індексу споживчих цін у розмірі 253,30% є безпідставним, оскільки зазначений розмір приросту стосується лютого 2018 року, при умові відсутності змін до розмірів грошового забезпечення з січня 2008 по березень 2018 року (згаданий лист Міністерства соціальної політики). Станом на дату підвищення посадових окладів (березень 2018 року) Позивач проходив службу в іншій установі, а саме у Південно-Східному міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі – Південно-Східне МРУ), тому індексацію-різниці належало нарахувати та виплатити Південно-Східним МРУ до березня 2018 року. Крім того, представником позивача не враховано суму підвищення доходів позивача станом на 01.03.2018. Станом на дату прийняття на службу позивача до Державної установи «Центр пробації» (01.07.2018) грошовий атестат, що був переданий з Південно-Східного МРУ не містив інформацію про розмір, нарахування та виплату будь-яких видів індексації грошового забезпечення позивачу (копія грошового атестату). Оскільки, Південно-Східне МРУ надало грошовий атестат позивача без інформації щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації-різниці, то можна дійти висновку, що після підняття у березні 2018 року посадового окладу позивачу, права на виплату індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 30.06.2018 під час проходження служби позивача у Південно-Східному МРУ не було. Згідно з абзацом 5 пункту 4 Порядку № 1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Відповідно до даних, наведених на офіційному веб-сайті Міністерства фінансів України, станом на березень 2018 року індекс споживчих цін становив 101,1 відсотків. Тому, сума індексації (можливої) становить 1781,38 грн (прожитковий мінімум станом на 01.01.2018 – 1762 грн х величина приросту індексу споживчих цін – 101,1/100%). Крім того, застосування положень Порядку № 1078 щодо визначення розміру індексації грошового забезпечення відноситься до виключної компетенції роботодавця, у зв`язку з чим наведені у позовній заяві певні розрахунки визначення такої індексації безпідставні та необґрунтовані. Позивач у позовній заяві зазначає: «Відповідно до довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3/170 від 17.02.2026, грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року становило – 9076,23 грн, а в березні 2018 року становило – 12 669,66 грн. (додаток)… Тобто, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить – 3045,28 грн., що є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, а саме за 4463,15 грн. Оскільки сума на яку збільшилось грошове забезпечення позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року є меншою ніж 4463,15грн., тому позивач має право на отримання індексації - різниці». Наведені висновки позивача не відповідають положенням законодавства та обставинам справи. Відповідно до довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 27.01.2026 № 3/170, у зв`язку зі збільшенням посадових окладів відповідно до Постанови № 103, різниця між грошовим забезпеченням позивача у березні 2018 та у лютому 2018 склала 3045,28 грн (10737,00 грн (посадовий оклад – 4370,00 грн + оклад за спеціальним званням – 1200,00 грн + надбавка за вислугу років – 1671,00 грн + премія – 3496,00 грн) – 7691,72 грн (посадовий оклад – 1450,00 грн + оклад за спеціальним званням – 115,00 грн + надбавка за вислугу років – 313,00 грн + премія – 4695,00 грн + надбавка за особливості проходження служби – 939,00 грн + індексація – 179,72 грн)). Отже, в результаті збільшення посадових окладів, грошове забезпечення Позивача збільшилось на 3 045,28 грн (10737,00 грн – 7691,72 грн). Абзацом 3 пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Інформація щодо розміру підвищення доходу, який в наступному буде підставою для нарахування індексації-різниці грошового забезпечення позивачем не надано, у тому числі будь-яких документів, які підтверджують «різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу». Сума можливої індексації позивача (1781,38 грн) менша розміру підвищення грошового доходу (3045,28 грн), у зв`язку з чим відсутні законні підстави для нарахування індексації-різниці. Одночасно, згідно з вимогами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», в 2023 році було призупинено виплату індексації грошового забезпечення до окремого доручення. Вказаний пункт Закону неконституційним не визнавався, а тому є чинним. Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів. Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється. Таким чином, підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за 2023 рік відсутні. Застосування положень абзаців 4-6 пункту 5 Порядку № 1078 можливе тільки у разі, якщо підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відбулось під час проходження служби, якщо розмір підвищення його доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Посадовий оклад позивача, якого було призначено на посаду 01.07.2018, у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, яка вже діяла на момент його призначення. Таким чином, у позивача не виникло право на нарахування та виплату йому індексації-різниці відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. Подібний підхід до правозастосування наведений Верховним Судом у постанові від 04.04.2024 у справі № 160/2481/23. Отже, в період проходження служби позивача в Центрі пробації з 01.07.2018 по 27.02.2023 підвищення посадового окладу внаслідок підвищення тарифних ставок у нього не відбулось, тому вимоги позивача щодо нарахування та виплати індексаціїрізниці за період з 01.07.2018 по 27.02.2023 є безпідставними та необґрунтованими, не доведені відповідними доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. З метою врегулювання питання компенсації податку на доходи фізичних осіб за судовими рішеннями позивачів та єдиного підходу щодо виконання судових рішень Державна установа «Центр пробації» звернулась за роз`ясненнями із листом до Державної податкової служби України. Державна податкова служба України у відповіді на лист Центру пробації від 23.07.2024 №22431/6/99-00-21-01-01-06 зазначила таке: «Таким чином, виплати за рішенням суду звільненому військовослужбовцю внутрішньої служби включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб, без урахування положень пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, і військовим збором на загальних підставах». Позивача звільнено зі служби в Державній установі «Центр пробації», він не є особою начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, в розумінні Постанови № 44, а тому кошти, які отримуються відповідно до рішення суду, оподатковуються у встановленому законом порядку. Позивач не брав безпосередню участь у бойових діях, не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії. Сам факт проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби в установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка" не є достатнім для виплати вказаної додаткової винагороди, оскільки зазначені суми є додатковою виплатою, що потребує виконання додаткових умов. Жодного наказу директора Центру пробації про залучення позивача для захисту безпеки населення та інтересів держави України на території її проходження служби в уповноваженому органі пробації на час воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», не видавалось. Центр пробації утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017 № 4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації». Наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації» (далі – Положення), відповідно до якого Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту. Отже, особи, які мають право на додаткову винагороду відповідно до пункту 1 Постанови № 168 мають здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Відтак, позивач, як старший інспектор відділу входив до складу персоналу Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, який є уповноваженим органом з питань пробацї Державної установи «Центр пробації». Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 26.06.2018 № 61/К капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , направлено для подальшого проходження служби з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, призначено 01.07.2018 на посаду старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області. Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 04.08.2021 № 657/од змінено назву уповноважених органів з питань пробації по філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області: Дніпровський районний відділ на Дніпровський районний відділ м. Кам`янське. Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 №161/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого інспектора Дніпровського районного відділу м. Кам`янське філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, звільнено зі служби, відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) 27.02.2023. Розпорядок дня в Центрі пробації визначено Правилами внутрішнього трудового розпорядку, дія яких поширюється на всіх працівників Центру пробації, у тому числі на осіб начальницького складу (додаток 4 до Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу Державної установи «Центр пробації» на 2020–2023 роки). Колективним договором встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота та неділя). Тривалість робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень. Можливість несення служби за затвердженим графіком змінності, а також робота у нічний час, вихідні та святкові дні Колективним договором не передбачена. Право на виплату додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України залежить від місця проходження служби в органах і установах цієї Служби, а її розмір визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу) з дати застосування Постанови № 350. Позивачем не надано доказів залучення його до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Оскільки, позивач не залучався до виконання завдань, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не несла службу у розумінні нормативно-правових актів, зазначених вище, а виконував лише свої службові обов`язки, пов`язані з реалізацією завдань та функцій пробації відповідно до посадової інструкції, Положення про Дніпровський районний відділ м. Кам`янське філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області та Колективного договору, тому правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 відсутні. Позивачем помилково трактуються норми матеріального права, адміністративний позов та позовні вимоги щодо захисту, порушеного на його думку, права стосовно не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168. Відтак, представник відповідача вважає, що на позивача не поширюється дія пункту 1 Постанови № 168. Тобто, позивач не має права на нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, а тому у Центру пробації відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди. Оскільки, Дніпропетровська область була включена до переліку територій, на яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка” тільки з 11.03.2022. Тому, посилання позивача про виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 з 24.02.2022 є безпідставним. До того ж, додаткова винагорода, передбачена постановою № 168, не є видом грошового забезпечення, яке виплачується особам начальницького складу відповідно до Порядку №925, та була тимчасовою виплатою, виключно пов`язаною з воєнним станом і обмежена у часі до 01.09.2022 (Постанова № 1146). 
03.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника Державної установи «Центр пробації» Казміренка Володимира Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено повністю. Клопотання представника Державної установи «Центр пробації» Казміренка Володимира Миколайовича про витребування доказів задоволено. Витребувано у Південного-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Короленка, 4, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49001): довідки про індексацію-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року та довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий-червень 2018 року із зазначенням усіх складових та розміру грошового забезпечення та премії. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 20.04.2026 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 з 01.07.2018 року по 27.02.2023 рік проходив службу у Державній установі «Центр Пробації».
Відповідно наказу Державної установи «Центр Пробації» від 20.02.2023 року № 161/к «Про особовий склад» майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено за п.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та ч.4 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), 27 лютого 2023 року.
11.02.2026 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на електронну адресу Державної установи «Центр пробації» адвокатський запит на отримання інформації.
25.02.2026 року на електрону адресу адвоката Ялової Ю.О. від Державної установи «Центр пробації» надійшов лист-відповідь на вказаний запит за підписом в.о. начальника відділу бухгалтерського обліку, звітності, оплати праці, соціально-трудових відносин та фінансових розрахунків -головного бухгалтера Скворцової І. від 25.02.2026 року, згідно з яким повідомлено, що виплата грошового забезпечення особам начальницького складу здійснюється згідно з Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, який прийнятий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Згідно з пунктом 4 постанови № 704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Відповідно до пункту 22 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, для розрахунку грошового забезпечення за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова компенсація за невикористані дні відпусток) до місячного грошового забезпечення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу II цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби –в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби. Протягом 2020–2023 рр. зміни до постанови № 704 щодо іншого порядку нарахування та виплати грошового забезпечення не вносились. Отже, правових підстав для перерахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення та його складових за період служби відсутні. Проведення індексації грошових доходів громадян регулюється Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Відповідно до вимог статті 3, 4 Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. До того ж індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно з пунктом 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 Порядку № 1078, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 внесено зміни до пункту 4 постанови № 704 та викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». Отже, базовим місяцем індексу споживчих цін є місяць, наступний за місяцем підвищення розміру грошового забезпечення, тобто березень 2018 р. Таким чином, виплата індексації грошового забезпечення за період служби в Державній установі «Центр пробації» здійснювалась щомісячно, починаючи з грудня 2018 року по грудень 2022 року. Наказом Державної установи «Центр пробації» від 26.06.2018 № 61/К ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області 01.07.2018, з посадовим окладом за 19 (дев`ятнадцятим) тарифним розрядом, який направлений для подальшого проходження служби з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Інформація щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» у грошовому атестаті ОСОБА_1 відсутня. Також зазначено, що Державна установа «Центр пробації» утворена відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та здійснює свою діяльність на підставі Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.02.2026 р. № 291/5. Центр пробації не є правонаступником міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. А тому правові підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 31.01.2023 виходячи з фіксованої величини 4 463,15 грн. відсутні. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено розмір додаткових винагород за виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної служби. Порядок і умови виплати додаткової винагороди визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у вищезазначений період виконували службові обов`язки згідно з посадовими інструкціями, Положеннями про відділи (сектори) філій Державної установи «Центр пробації», Колективним договором між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу Державної установи «Центр пробації» на 2020?2023 роки (редакція станом на дату виникнення спірних правовідносин). До виконання завдань, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, не залучалися. Порядок і умови виплати додаткової винагороди, що передбачені постановою Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168, особам начальницького складу уповноважених органів з питань пробації на період дії воєнного стану відсутні. Накази про виплату додаткової винагороди Центром пробації не видавалися. Отже, правові підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн за період служби в Державній установі «Центр пробації» з 24.02.2022 по 27.02.2023 відсутні.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Щодо невиплати у повному обсязі грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року.
Відповідно до статті 1 Закону України від 23.06.2005 №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон №2713-IV), на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Відповідно до частин 1-3, 5 статті 23 Закону №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Суспільні відносини з винагороди за працю військовослужбовця додатково деталізовані приписами ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. 
Відповідно до абз. 1 частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Виплата грошового забезпечення особам начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» який прийнятий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі-Порядок № 925/5). 
01 березня 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі Постанова №704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. 
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. 
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Відповідно до додатків 15, 16 до зазначеної постанови визначено розміри додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу. 
21.02.2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». 
Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.03.2018 року пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Примітки до Додатків 1 та 14, 15, 16 до цієї постанови застосовуються безпосередньо для супроводу та зв`язку з нормою, а відтак не мають визначального значення.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п.6 постанови КМ України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни. 
При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився. 
Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21. 
Відповідно до ч.1 ст.325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018 року. 
Отже, з 29.01.2020 виникли підстави для визначення, на підставі первинної редакції Постанови №704, розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Разом з тим, відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.
Оскільки приписи п.3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ не втратили чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 Постанови №704, то в даному випадку не встановлено правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року по справі №420/10137/22, 26.12.2023 по справі № 420/16327/23 тощо.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено відповідними Законами про державний бюджет на відповідні роки. 
Станом на 01.01.2018 р. - 1762 грн, станом на 01.01.2020р. - 2102 грн., станом на 01.01.2021р.- 2270 грн., станом на 01.01.2022 р. - 2481грн., станом на 01.01.2023р. - 2684 грн. 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, у період з 29.01.2020 року по 30.01.2023 року грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., встановленого законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023. 
Отже, є обґрунтованими позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 27.02.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом 01 січня відповідного календарного року. 
Окрім того, перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та ін. 
З приводу виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги при звільненні та ін., з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня відповідного календарного року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. 
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 ст. 101 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. 
Відповідно до пункту 1 підрозділу 14 розділу ІІ Порядку №925/5, особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 підрозділу 14 розділу ІІ Порядку №925/5, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку. 
Відповідно до пункту 1 підрозділу І розділу ІІІ Порядку №925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше. 
Відповідно до пункту 2 підрозділу 22 розділу ІІІ Порядку №925/5, невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. 
Отже, виплата грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги по вагітності і пологам, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпусток та допомоги на оздоровлення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем проводилось невірне визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання позивача у період з 29.01.2020 по 27.02.2023 року, яке вплинуло і на обчислення розміру одноразової грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні та ін. 
Враховуючи зазначене, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 27.02.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022р., встановленого законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023. 
Щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивача в належному розмірі за період з 01.07.2018 по 27.02.2023 із врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, зазначаємо наступне. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. 
Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. 
До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення). 
Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону № 1282-ХІІ. У первинній редакції частина перша статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. 
Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав законну силу 01.01.2016 року. 
Тож з 01.01.2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними. 
Зокрема, частина друга статті 4 Закону № 1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. 
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. 
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. 
Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. 
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з пунктом 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок № 1078, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. 
Пункт 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону № 1282- ХІІ, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація. Так, пунктом 1-1 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016 року). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. 
За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. 
Абзацом 2 пункту 4 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до 15.03.2018 року) передбачено, що у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. 
Згідно з абзацом 2 пункту 4 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 15.03.2018 року) оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. 
Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абзацом 6 пункту 4 Порядку № 1078, а з 15.03.2018 року врегульоване абзацом 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. 
Пункт 5 Порядку № 1078 застосовується з 01.12.2015 року у новій редакції на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013). 
Абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Цей же абзац діяв з 15.03.2018 року до 01.04.2021 року у редакції постанови Уряду від 28.02.2018 року № 141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Разом з цим, питання щодо застосування наведених положень Порядку № 1078 та постанови Кабінету Міністрів України № 1013 з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №704 було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом. 
У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21, від 15 червня 2023 року у справі № 120/6277/22, від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22, від 28 серпня 2023 року у справі № 420/17338/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 200/5343/22, від 19 жовтня 2023 року у справі № 380/9726/20, серед іншого, Верховний Суд зазначав, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці», суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної. 
Щодо поточної індексації, Верховний Суд вказав, що право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). 
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078). 
Також, Верховний Суд дійшов висновку, що з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці. 
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: 
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); 
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4). 
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними. 
З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, яка розповсюджується і на позивача та якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. 
Наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №685/5, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, було затверджено Схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу державних установ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», «Центр пробації» (згідно примітки застосовувалась до осіб начальницького складу уповноважених органів з питань пробації Міністерства юстиції України (колишні посади кримінальновиконавчої інспекції)). 
Тобто, з 01.03.2018 відбулось підвищення розміру грошового забезпечення позивача на підставі Постанови №704, вказане не заперечується відповідачем. 
Відповідно до даних Державної служби статистики України індекс споживчих цін у 2018 році (грудень до грудня попереднього року) становив 109,8%. Тобто, у 2018 році грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації, оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. 
Таким чином, індексація грошового забезпечення позивача з 01.03.2018 підлягає обчисленню з урахуванням як базового місяця березня 2018 року. 
Питання врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, досліджувалось Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.07.2023 у справі № 240/23550/21. У вказаних постановах Верховний Суд зауважив, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі. 
Питання правильності обчислення розміру підвищення доходу військовослужбовця і суми можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року у контексті з`ясування того, чи має така особа право на отримання індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до звільнення з військової служби, були предметом оцінки Верховного Суду у постановах від 04 квітня 2024 року у справі №160/4155/22 та від 14 травня 2024 року у справі №420/4659/23, від 20.03.2025 року у справі №380/6731/24.
В указаних постановах Верховний Суд наголосив на тому, що за правилами Порядку №1078 алгоритм розрахунку індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року не залежить від фактів нарахування й виплати військовою частиною позивачу поточної індексації за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року. 
Тобто, на момент призначення за переведенням капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора Дніпровського районного відділу по філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області (01.07.2018) (наказ додаток), відповідач знав про підвищення посадових окладів осіб рядового і начальницького складу та мав доступ до вказаної схеми тарифних розрядів за посадами, тому володів усією необхідною інформацією відносно своїх працівників та повинен був самостійно у відповідності до вимог чинного законодавства встановити чи мають його працівники право на отримання суми індексації-різниці та у якому розмірі. 
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі. 
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. 
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. 
Буквальний спосіб тлумачення норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б). 
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. 
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078). 
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078). 
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці з березня 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з липня 2018 року, фактично врахував лише норми абзаців першого, другого пункту 5 Порядку №1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. 
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку №1078, сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762,00 грн. х 253,30% / 100 = 4463,15 грн. 
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 року складав 1762 грн. За змістом листа Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51 та виходячи із розмірів індексів споживчих цін за період 01.02.2018 до 01.03.2018, величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, порівняно із місяцем попереднього підвищення доходу (січень 2008 року), складає 253,3%. 
Отже, сума індексації грошового забезпечення з березня 2018 року становить 4463,15 грн (1762,00 грн * 253,30% / 100 = 4463,15 грн). 
Відповідно до довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3/170 від 17.02.2026, грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року становило – 9076,23 грн, а в березні 2018 року становило – 12669,66 грн. 
Для визначення та обрахунку різниці суми грошового забезпечення позивача за лютий-березень 2018 року, беруться тільки складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078), 
До складових грошового забезпечення військовослужбовців, що мають постійний (щомісячний) характер і не є разовими, належать: основні виплати (посадовий оклад, оклад за військовим званням), щомісячні додаткові види (підвищення окладу, надбавки, доплати, винагороди за постійні особливості служби), щомісячна премія та індексація. 
Відповідно до довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3/170 від 17.02.2026, складовими грошового забезпечення позивача в лютому-березні 2018 року, що мають постійний характер є: оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, премія, набавка за особливості проходження служби, індексація.
Отже, грошове забезпечення ОСОБА_1 в лютому 2018 року (оклад 1450 грн, оклад за спеціальним званням 115 грн, надбавка за вислугу років 313 грн, премія 4695 грн, набавка за особливості проходження служби 939 грн., індексація 179,72 грн.) становило – 7691,72 грн, а в березні 2018 року (оклад 4370 грн., оклад за спеціальним званням 1200 грн., надбавка за вислугу років 1671 грн., премія 3496 грн.) становило – 10737,00 грн.
Зазначена у довідці Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3/170 від 17.02.2026 виплата компенсації податку з доходів фізичних осіб за лютий-березень 2018 року є компенсаційною виплатою, а не складовою частиною грошового забезпечення.
Компенсація ПДФО (податку з доходів фізичних осіб), що утримується з грошового забезпечення військовослужбовців, не входить до структури самого грошового забезпечення, а є окремою виплатою. Вона виплачується за місцем отримання основного доходу для покриття витрат, утриманих із грошового забезпечення, згідно з порядком компенсації податків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Отже, компенсація податку з доходів фізичних осіб не є складовою грошового забезпечення, та не є складовою грошового забезпечення, що має постійний характер, а є механізмом повернення коштів, які було утримано як податок. 
Тобто, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить – 3045,28 грн., що є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, а саме за 4463,15 грн. 
Оскільки сума на яку збільшилось грошове забезпечення позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року є меншою ніж 4463,15грн., тому позивач має право на отримання індексації - різниці. 
Отже, розмір підвищення доходу (А) 3045,28 грн є меншим від суми можливої індексації в березні 2018 року (Б) = 4463,15грн, а різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А) дорівнює: 1417,87 грн (4463,15грн – 3045,28 грн). 
Тому, починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 мала виплачуватися позивачеві у розмірі 4463,15 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення зі служби. 
З наданих відповідачем додатків до особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що позивачу не нараховувалась і не виплачувалась індексація - різниця за період з 01.07.2018 по 27.02.2023, що свідчить про наявність протиправних дій з боку відповідача.
Враховуючи те, що під час проходження позивачем служби у період з 01.07.2018 року по момент звільнення підвищення посадового окладу не відбувалось, тому відповідачем не дотримано вимог Порядку №1078 та не нараховано позивачу належні суми індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2018 по 27.02.2023 року. 
Твердження відповідача, що інформація щодо розміру підвищення доходу, який в наступному був би підставною для нарахування індексації-різниці грошового забезпечення у ДУ "Центр пробації" у відповідача відсутня, так як позивач станом на дату підвищення посадових окладів (28.02.2018) проходив службу у ПівденноСхідному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, є безпідставними, з огляду на вказаний вище висновок Верховного Суду та те, що при звільненні за переведенням ОСОБА_1 з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції до Державної установи «Центр пробації», попереднім роботодавцем було передано усі особові картки працівників до нової установи, а особові справи працівників залишились на зберіганні у архівному відділі попереднього роботодавця.
Разом з цим, наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 №685/5, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, було затверджено Схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу державних установ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», «Центр пробації» (згідно примітки застосовувалась до осіб начальницького складу уповноважених органів з питань пробації Міністерства юстиції України (колишні посади кримінально-виконавчої інспекції)). 
Тобто, на момент призначення за переведенням ОСОБА_1 на службу до ДУ «Центр пробації» (01.07.2018), відповідач знав про підвищення посадових окладів осіб рядового і начальницького складу та мав доступ до вказаної схеми тарифних розрядів за посадами, тому володів усією необхідною інформацією відносно своїх працівників та повинен був самостійно у відповідності до вимог чинного законодавства встановити та визначити чи мають його працівники право на отримання суми індексації-різниці та у якому розмірі. 
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що при прийнятті на роботу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання індексації-різниці, після підвищення її доходу у березні 2018 року, на підставі чинного законодавства, а за необхідності отримати інформацію про працівника від попереднього роботодавця. 
Аналізуючи викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що позивач не набула права на індексацію-різницю, оскільки тільки з 01.07.2018 позивача прийнято на службу. 
Також зазначаємо, що згідно відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.07.2018 року, з якої вбачається, що позивач прийнятий на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України з 16.06.2011 року (наказ №63/ос від 18.06.2011).
З 01.01.2017 року по 30.06.2018 року ОСОБА_1 проходив службу в Південно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (додаток). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №655-р "Про утворення державної установи "Центр пробації" та наказу Міністерства юстиції України від 28 грудня 2017 року №4322/5 "Про утворення Державної установи "Центр пробації", утворено Державну установу "Центр пробації" як неприбуткову державну установу, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінальновиконавчої служби з питань пробації та затверджено Положення про неї. 
У період з 01.07.2018 року та по 27.02.2023, ОСОБА_1 проходив службу в Державній установі «Центр пробації».
В контексті вказаного, суд звертає увагу, що Державну установу «Центр пробації» створено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації», підпункту 13.1 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228. 
Положення про ДУ «Центр пробації» затверджено наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2025 № 497/5 «Про затвердження Положення про державну установу «Центр пробації», згідно якого, ДУ «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту. 
Таким чином, Державна установа «Центр пробації» входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України як установа, створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації. 
Враховуючи відомості трудової книжки позивача та вищевикладені обставини, виснуємо, що ДУ «Центр пробації» є правонаступником обов`язків Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації в частині виплати позивачу грошового забезпечення в належному розмірі. 
Підсумовуючи викладене, невиплата індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку №1078. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 (справа №520/6243/22). 
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем проводилось невірне визначення розміру індексації позивача у період з 01.07.2018 по 27.02.2023 року. 
Щодо здійснення грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, суд вказує. 
Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Зміст зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а, від 31 липня 2024 року у справі № 480/1704/19, від 21 серпня 2024 року у справі № 200/63/23.
Враховуючи, що основні суми індексації грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн. на місяць, за період з 01.01.2018 року по 27.02.2023 року, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу не виплачені позивачу, а компенсація втрати частини доходів здійснюється в день виплати суми доходу, заявлені в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже є передчасними.
Щодо невиплати додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30 000,00 грн, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.07.2018 року по 27.02.2023 рік проходив службу у Державній установі «Центр Пробації» на посаді інспектора Покровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року № 2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. 
Частиною першою статті 24 Закону № 2713-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. 
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 року за №377/31829 (далі Порядок № 925/5). 
Пунктом 3 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Абзацом першим пункту 4 розділу І Порядку № 925/5 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які: займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.
В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.
В свою чергу, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 213-р внесено зміну у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», доповнивши його після позиції «Волинська область» позицією «Дніпропетровська область».
Отже, з викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Таким чином, суд вважає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, за час роботи на посаді старшого інспектора Дніпровського районного відділу м. Кам`янське філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2023 року у справі №160/11851/22.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в частині позовних вимог про нарахування в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, заявивши позовні вимоги немайнового характеру. 
Відповідно приписів Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Предметом розгляду даної справи є оскарження дій відповідача щодо протиправного не нарахування та не виплати компенсації втрати частини грошового забезпечення, у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем грошового забезпечення на виконання рішення суду. Грошове забезпечення – це “заробітна плата” військовослужбовця, яку він має право отримувати щомісячно протягом періоду проходження військової служби. 
Поміж цим, Верховний Суд у постанові від 05 травня 2022 року (справа №380/8976/21) виснував, що спір про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати такої індексації, стосується заробітної плати військовослужбовця, тому наявні підстави для застосування вимог пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Ялової Юлії Олександрівни до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо застосування з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги по вагітності і пологам одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, тобто без врахування положень пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020 року).
Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 29.01.2020 року по 27.02.2023 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, премії, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, встановленого законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 4463,15 грн. на місяць, за період з 01.01.2018 року по 27.02.2023 року, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 року по 01.06.2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин). 
Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» (код ЄДРПОУ 41847154, юридична адреса: 04050, м. Київ. вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 року по 01.06.2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 року (у редакції постанови на період виникнення спірних відносин).
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник