ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026  м.Дніпро Справа № 904/594/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Джепи Ю.А., суддів: Золотарьової Я.С., Соп`яненко О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі № 904/594/26 (суддя Мілєва І.В.)
за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури, Дніпропетровська область, м. Дніпро, в інтересах держави в особі
позивача-1: Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, с. Піщанка,
позивача-2: Державної служби геології та надр України, м. Київ,
до Приватного акціонерного товариства «Новомосковський завод мінводи», Дніпропетровська область, смт. Слобожанське,
про стягнення 2 151 834 994,45 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

Дніпропетровська обласна прокуратура в інтересах держави в особі позивача-1: Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, позивача-2: Державної служби геології та надр України звернулась до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Новомосковський завод мінводи» про стягнення на користь держави шкоди, заподіяної самовільним користуванням надрами, у розмірі 2 151 834 994,45 грн.
06.03.2026 відповідач подав до суду клопотання про зупинення розгляду справи, в якому зазначив, що в справі № 904/594/26 позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в період з 18.04.2023 по 25.07.2024 здійснював самовільне користування корисними копалинами під час зупинення Наказом Держгеонадр № 176 від 28.03.2023 дії спеціальних дозволів на користування надрами № 2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013. Таким чином, правомірність та чинність Наказу № 176 від 28.03.2023 є важливою обставиною для встановлення наявності чи відсутності складу правопорушення (самовільного користування корисними копалинами). Водночас у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа № 160/3346/26 за позовом ПрАТ «Новомосковськиого заводу мінводи» до Держгеонадр про визнання протиправним та скасування Наказу №176 від 28.03.2023. Відповідач зазначає, що у разі скасування Наказу №176 від 28.03.2023 адміністративним судом зникне підстава для нарахування збитків у господарській справі (факт користування надрами під час зупинення дії чинних спеціальних дозволів на користування надрами № 2680 від 03.06.2002 та № 5725 від 07.02.2013). Таким чином, з огляду на те, що Наказ № 176 від 28.03.2023 є основоположною правовою підставою для кваліфікації дій відповідача як порушення, розгляд господарської справи без остаточного рішення адміністративного суду порушить принцип процесуальної економії та може призвести до стягнення за відсутності факту правопорушення. На підставі викладеного відповідач просить суд зупинити провадження у справі №904/594/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/3346/26, що розглядається Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Новомосковський завод мінводи» про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі № 904/594/26 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/3346/26. Зобов`язано сторони повідомити Господарський суд Дніпропетровської області про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, на підтвердження чого подати належні докази.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури та просить cкасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі № 904/594/26, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, б. 38, код ЄДРПОУ 02909938, МФО 820172, р/р UA228201720343160001000000291 в ДКСУ м.Київ, код класифікації видатків бюджету – 2800) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги. Розгляд справи здійснювати за участю Дніпропетровської обласної прокуратури.
Скаржник зазначає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26 про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі №160/3346/26 підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми процесуального права (ст.ст. 2, 4, 11, 227, 229 ГПК України), не навів належного обґрунтування об`єктивної неможливості розгляду спору та фактично зупинив провадження на підставі припущень щодо результатів адміністративної справи.
Так предметом справи №904/594/26 є стягнення з ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» збитків у сумі 2 151 834 994,45 грн, заподіяних самовільним користуванням надрами шляхом видобутку мінеральної води у період з 18.04.2023 по 25.07.2024 після зупинення наказом Держгеонадр №176 від 28.03.2023 дії спеціальних дозволів №2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013, тоді як у справі №160/3346/26 оскаржується лише правомірність зазначеного наказу. 
Скаржник вважає, що навіть можливе задоволення позову у справі №160/3346/26 не матиме преюдиційного значення для господарського спору, оскільки оскарження наказу не зупиняло його дії та не звільняло надрокористувача від обов`язку протягом 20 календарних днів припинити роботи відповідно до ч. 4 ст. 57 Кодексу України про надра. Продовження видобутку за відсутності рішення суду про забезпечення позову і зупинення дії наказу є самовільним користуванням надрами. 
Апелянт наголошує, що у справі №904/594/26 наявні всі необхідні докази для встановлення та оцінки обставин спору, зокрема матеріали кримінального провадження №42023042110000110 від 19.12.2023, розрахунок Держгеонадр, висновок судової інженерно-екологічної експертизи від 29.10.2025 №СЕ-19/105-25/15004-ФХЕД, які підтверджують незаконний видобуток 87 173 мі мінеральної води та збитки на суму 2 151 834 994,45 грн. 
Також суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду (зокрема у справах №160/12705/19, №917/14/20, №914/3261/24 та інших), відповідно до яких сама взаємопов`язаність справ не є підставою для зупинення провадження, а таке зупинення допускається лише за наявності реальної об`єктивної неможливості розгляду спору. 
Також не враховано докази обізнаності відповідача про наказ №176 від 28.03.2023, а саме листи Держгеонадр від 29.03.2023 №1150/02-1/2-23 та від 31.03.2023 №1315/02-1/2-23 з відмітками про вручення 18.04.2023, а також лист ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» №1/гео від 29.07.2024 про усунення порушень, що стали підставою для зупинення спецдозволів, який підтверджує знання відповідача про факт та причини зупинення дії дозволів. 
На переконання апелянта, господарський суд не пояснив, які саме обставини неможливо встановити без рішення у справі №160/3346/26, які докази відсутні для розгляду спору по суті та чому доводи прокурора відхилені. Необґрунтоване зупинення провадження суперечить ст. 2 ГПК України, принципу розумного строку розгляду справи, гарантіям ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ, створює ризик затягування розгляду, порушує право держави на ефективний судовий захист і доступ до правосуддя, тому ухвала від 18.03.2026 підлягає скасуванню з продовженням розгляду справи №904/594/26 по суті.

3. Короткий зміст вимог й узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апелянта, вважає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26 про зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/3346/26 є законною та прийнятою з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідач – ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» – зазначає, що підставою позову про стягнення 2 151 834 994,45 грн є твердження прокуратури про самовільне користування надрами в період з 18.04.2023 по 25.07.2024 після зупинення наказом Державної служби геології та надр України №176 від 28.03.2023 дії спеціальних дозволів №2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013. Однак підприємство не отримувало вказаний наказ, який є індивідуальним актом у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, тому в зазначений період добувало мінеральну воду, добросовісно вважаючи спеціальні дозволи чинними, декларувало та сплачувало рентну плату за надрокористування, плату за спеціальне водокористування, екологічний податок, а також подавало обов`язкову звітність до Держгеонадр за 2023– 2024 роки. 
За твердженням відповідача, копію наказу №176 від 28.03.2023 він уперше отримав лише 11.02.2026 як додаток до позовної заяви у справі №904/594/26, після чого звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування цього наказу і заявою про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою від 02.03.2026 у справі №160/3346/26 строк було поновлено, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. 
Відповідач наголошує, що справа №160/3346/26 є безпосередньо пов`язаною зі справою №904/594/26, оскільки предметом адміністративного спору є саме законність наказу №176 від 28.03.2023, який виступає визначальним доказом у господарській справі. 
Відповідач посилається на положення п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України та зазначає, що існує об`єктивна неможливість розгляду спору про стягнення збитків до вирішення адміністративної справи, оскільки у разі визнання наказу №176 протиправним та його скасування такий індивідуальний акт вважатиметься недійсним із моменту прийняття, матиме ретроактивну дію та не породжуватиме жодних правових наслідків з 28.03.2023. Відтак буде усунута правова підстава для висновку про самовільне користування надрами в період з 18.04.2023 по 25.07.2024, оскільки користування надрами вважатиметься таким, що здійснювалося на підставі чинних спеціальних дозволів №2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013, а отже відпаде й підстава для стягнення збитків у сумі 2 151 834 994,45 грн. 
Щодо посилань апелянта на кримінальне провадження №42023042110000110 від 19.12.2023 за ч. 3 ст. 240 КК України, відповідач зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України преюдиційне значення має лише вирок суду, який набрав законної сили, тоді як матеріали досудового розслідування та сам факт відкриття кримінального провадження не можуть безумовно підтверджувати вину чи розмір збитків. 
З огляду на викладене ПрАТ «Новомосковський завод мінводи», посилаючись на статті 165, 237, 255, 269, 271 та 276 ГПК України, просить залишити без змін ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26, а апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури – без задоволення.
У відповіді на відзив Дніпропетровська обласна прокуратура заперечує доводи ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» та підтримує вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26. 
Апелянт вказує, що твердження відповідача про необізнаність щодо наказу Держгеонадр №176 від 28.03.2023 спростовується матеріалами справи, зокрема листом ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» №1/гео від 29.07.2024 про поновлення дії спеціальних дозволів №2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013, у якому відповідач визнав факт зупинення дії дозволів та підстави такого зупинення, а також наказом підприємства №41-од від 25.07.2024 про тимчасове зупинення видобутку води у зв`язку із зупиненням дії спеціальних дозволів. Крім того, Держгеонадра направили відповідачу листи від 29.03.2023 №1150/02-1/2-23 та від 31.03.2023 №1315/02-1/2-23 про зупинення дії спеціальних дозволів, які, згідно з поштовими повідомленнями, були отримані представником підприємства 18.04.2023, а сам наказ №176 був оприлюднений на офіційному вебсайті Держгеонадр відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». 
Дніпропетровська обласна прокуратура наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 57 Кодексу України про надра надрокористувач був зобов`язаний протягом 20 календарних днів після зупинення дії спеціального дозволу припинити проведення робіт, а закон не ставить виникнення такого обов`язку в залежність від факту особистого отримання наказу, тому подальший видобуток мінеральної води після 18.04.2023 є самовільним користуванням надрами.
Апелянт заперечує проти доводів відповідача про те, що можливе скасування наказу №176 від 28.03.2023 у справі №160/3346/26 матиме ретроактивний характер та усуне підстави для стягнення збитків.
Дніпропетровська обласна прокуратура зазначає, що суд першої інстанції фактично зупинив провадження у господарській справі на підставі припущення щодо можливого майбутнього результату адміністративної справи. При цьому відповідальність за самовільне користування надрами має деліктний характер та ґрунтується на факті заподіяння шкоди, а не на подальшій оцінці законності наказу про зупинення дії спеціальних дозволів. Посилаючись на ст. 67 Кодексу України про надра та постанову Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №922/1699/15, прокуратура вказує, що сплата рентної плати не звільняє надрокористувача від обов`язку відшкодувати збитки, а лише підтверджує факт видобутку корисних копалин у період дії заборони. Крім того, факт видобутку 87 173 мі мінеральної води у період з 18.04.2023 по 25.07.2024 підтверджується журналами обліку водоспоживання по свердловинах №2е, №23732 та №55е і не може бути усунений або змінений у майбутньому судовим рішенням.
Скаржник також звертає увагу на суперечливість поведінки відповідача, який понад два роки не оскаржував наказ №176 від 28.03.2023, 25.07.2024 видав наказ №41-од про зупинення видобутку через зупинення спеціальних дозволів, а 29.07.2024 звернувся до Держгеонадр із заявою про усунення порушень та поновлення дії дозволів. На думку скаржника, така поведінка свідчить про фактичне визнання законності зупинення дії спеціальних дозволів та несумісна з нинішньою позицією відповідача про незаконність наказу №176.
Результати розгляду справи №160/3346/26 не матимуть преюдиційного значення для справи №904/594/26, оскільки відповідач був зобов`язаний виконати вимоги ч. 4 ст. 57 Кодексу України про надра та зупинити роботи протягом 20 календарних днів після зупинення дії спеціальних дозволів. Невиконання цього обов`язку є фактом, який уже відбувся та не може бути змінений навіть у разі визнання наказу Держгеонадр №176 від 28.03.2023 незаконним і його скасування. На думку прокуратури, уникнути наслідків самовільного користування надрами відповідач міг лише шляхом своєчасного оскарження наказу та отримання судового рішення про забезпечення позову із зупиненням його дії, чого зроблено не було. Тому будь-яке рішення у справі №160/3346/26 не може скасувати факт незупинення відповідачем видобувних робіт у встановлений законом строк та не має визначального значення для вирішення спору про відшкодування збитків.
Апелянт наголошує, що зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі №160/3346/26, яка лише відкрита та може розглядатися тривалий час, порушує право позивачів на розгляд справи у розумний строк, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 2 ГПК України.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносин.

Предметом позову у справі, що розглядається (№ 904/594/26), є стягнення з відповідача 2 151 834 994,45 грн шкоди, заподіяної самовільним користуванням надрами, а саме видобутком відповідачем надр – мінеральної води в період з 18.04.2023 по 25.07.2024 під час зупинення наказом Державною службою геології та надр України № 176 від 28.03.2023 дії спеціальних дозволів на користування надрами ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» № 2680 від 03.06.2002 та № 5725 від 07.02.2013.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 по справі №160/3346/26 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3346/26 за позовом Приватного акціонерного товариства «Новомосковського заводу мінводи» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби геології та надр України "Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та внесення змін до наказів Держгеонадр" № 176 від 28.03.2023 в частині зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами № 2680 від 03.06.2002 та № 5725 від 07.12.2013, виданих Приватному акціонерному товариству «Новомосковський завод мінводи». Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 02.04.2026 за наявними у справі матеріалами.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» про зупинення провадження у справі №904/594/26, виходив із того, що предметом даного спору є стягнення 2 151 834 994,45 грн шкоди, заподіяної самовільним користуванням надрами у період з 18.04.2023 по 25.07.2024 після зупинення наказом Державної служби геології та надр України №176 від 28.03.2023 дії спеціальних дозволів на користування надрами №2680 від 03.06.2002 та №5725 від 07.02.2013, тоді як у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа №160/3346/26 за позовом ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу. 
На думку місцевого господарського суду, правомірність та чинність наказу №176 від 28.03.2023 є визначальною обставиною для встановлення наявності чи відсутності факту самовільного користування надрами, а тому обставини, які підлягають встановленню у справі №160/3346/26, мають значення для вирішення господарського спору. Враховуючи відкриття провадження у справі №160/3346/26 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2026, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 227 та пунктом 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Очікування ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» щодо можливого результату судового перегляду наказу Державної служби геології та надр України №176 від 28.03.2023 не може бути ототожнене з легітимним очікуванням, яке саме по собі звільняє ліцензіата від обов`язку дотримуватися правил ліцензованої діяльності у період чинності відповідного акту.
У практиці Європейського суду з прав людини сформульовано чіткі критерії, за яких очікування особи можуть кваліфікуватися як «легітимне очікування» (legitimate expectation) у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні Великої Палати у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckэ v. Slovakia [GC], заява № 44912/98, пункти 49-50) Європейський суд з прав людини зазначив, що існує суттєва різниця між простим сподіванням, яким би розумним і зрозумілим воно не було, та «легітимним очікуванням», яке має бути більш конкретним за характером, ніж просте сподівання, та ґрунтуватися на правовому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення. Зокрема, «легітимне очікування» не виникає у ситуаціях, коли існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного права, а доводи заявника згодом відхиляються національними судами.
Саме лише оскарження нормативно-правового акта чи індивідуального акта або очікування можливого їх скасування в майбутньому не усуває обов`язку суб`єкта ліцензійної діяльності виконувати чинні на відповідний час правила, якщо інше не встановлено законом або судовим рішенням.
Такий підхід відповідає загальному висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 320/14138/21, про те, що правила поведінки, створені у правовій державі для захисту публічного інтересу та прав інших осіб, втрачають практичне значення, якщо вони не виконуються.
Зазначене особливо стосується сфер, де ліцензований характер господарської діяльності та підвищена соціальна значущість стабільного функціонування ринку виключають можливість для учасника ринку на власний розсуд відмовлятися від виконання правил ліцензованої діяльності з посиланням на незгоду з ними або на факт їх оскарження у судовому порядку.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України – до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 4 частини першої статті 229 ГПК України).
Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду у справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи у розумінні пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 990/24/23).
За приписами пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Предметом розгляду у справі №904/594/26 є вимога про стягнення з ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» шкоди у розмірі 2 151 834 994,45 грн, яка, за твердженням позивачів, заподіяна внаслідок видобутку мінеральної води у період з 18.04.2023 по 25.07.2024 після зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами. Для вирішення цього спору господарський суд має встановити обставини фактичного здійснення видобутку корисних копалин у спірний період, обсяг видобутих корисних копалин, наявність чи відсутність у відповідача права на здійснення такої діяльності, розмір завданих збитків та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною шкодою. Усі зазначені обставини можуть бути встановлені господарським судом самостійно на підставі поданих сторонами доказів.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 57 Кодексу України про надра надрокористувач зобов`язаний протягом двадцяти календарних днів після зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами припинити проведення робіт, передбачених таким дозволом. Невиконання цього обов`язку та продовження видобутку корисних копалин у період дії рішення про зупинення спеціального дозволу є фактичною обставиною, яка підлягає дослідженню судом у межах даного спору. Сам по собі подальший розгляд питання про правомірність наказу №176 від 28.03.2023 не усуває необхідності встановлення зазначених фактичних обставин та не позбавляє господарський суд можливості надати їм правову оцінку.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №910/15364/17, від 15.03.2019 у справі №910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі №910/15707/17, від 04.08.2021 у справі №903/636/20.
Судова колегія зауважує, що місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі не навів обгрунтованих висновків про неможливість встановити та оцінити певні обставини, що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, не вказав, які саме обставини унеможливлюють самостійне дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду цієї справи.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів враховує, що безпідставне зупинення провадження у справі має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, на переконання колегії суддів, у цьому випадку необґрунтоване зупинення провадження у справі безумовно призведе до безпідставного збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи.
Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі № 904/594/26, як такої, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, з переданням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

7. Розподіл судових витрат

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не здійснюється розгляд справи по суті спору, розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги має бути здійснений судом першої інстанції відповідно до ст. 129 ГПК України за наслідками вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 129, 227, 255, 269, 270, 271, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі №904/594/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 у справі № 904/594/26 скасувати.
3. Справу № 904/594/26 передати для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги встановлено статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: Я.С. Золотарьова

О.Ю. Соп`яненко