154/3472/25 
2/154/154/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Вітера І.Р.,
при секретарі судового засідання Багдасаровій Л.А.,

за участю:
представника позивача — Пікули Б.Ю.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
його представника— адвоката Соботника В.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Володимирводоканал» Володимирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове споживання послуг,-

ВСТАНОВИВ:
25 серпня 2025 року до Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Володимирводоканал» Володимирської міської ради (далі по тексту також – КП «Володимирводоканал», позивач) до ОСОБА_1 (далі по тексту також – відповідач) про стягнення заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове споживання послуг на загальну суму 412 051, 20 грн.

Суть позовних вимог
В обґрунтування позову КП «Володимирводоканал» зазначає, що є виконавцем послуг з централізованого водовідведення та обслуговує будинки, квартири й дворові мережі водопостачання, зокрема ті, що розташовані на території будинку АДРЕСА_1 .
Позивач посилається на те, що під час обстеження, проведеного 03 липня 2025 року працівниками підприємства, було виявлено факт самовільного приєднання відповідача до системи централізованого водовідведення, а саме до каналізаційної труби, без належного погодження, без технічної документації та укладення договору, без участі й технічного нагляду виконавця послуги. За результатами такого обстеження працівниками підприємства складено акт обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року.
На думку позивача, такими діями відповідач порушив пункт 1 розділу IV Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, оскільки самовільно приєднався до системи централізованого водовідведення, що завдало підприємству матеріальної шкоди.
Позивач зазначив, що власником житлового будинку за вказаною адресою є ОСОБА_1 . Разом з тим, за твердженням позивача, з січня 2022 року в цьому будинку проживає інша особа — ОСОБА_2 , яка після вселення в житловий будинок, за її поясненнями, не знала про раніше вчинене самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення, про що надала підприємству письмову заяву від 16 липня 2025 року.
Позивач вказав, що, незважаючи на фактичне проживання іншої особи у будинку, саме відповідач як власник нерухомого майна до моменту його придбання приєднався до централізованої мережі, не повідомивши про це виконавця послуги, а тому, на переконання позивача, відповідно до статті 322 ЦК України саме він зобов`язаний утримувати належне йому майно та нести наслідки самовільного підключення.
КП «Володимирводоканал» зазначає, що у разі самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення виконавець послуги проводить розрахунок витрат води за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ньому 0,7 м/с та дії його повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води.
На підставі такого розрахунку, як зазначає позивач, сума заборгованості відповідача за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове користування послугами становить 412 051 грн 20 коп.
Позивач також вказує, що відповідача було усно попереджено про виявлене порушення та про обов`язок відшкодувати матеріальні збитки, завдані підприємству. Однак з моменту такого попередження відповідач не вжив дій, спрямованих на погашення заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення.
З огляду на викладене позивач вважає, що відповідач самовільно приєднався до системи централізованого водовідведення, тривалий час незаконно користувався та продовжує користуватися послугами з централізованого водопостачання і водовідведення, унаслідок чого підприємству завдано матеріальної шкоди на суму 412 051 грн 20 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суть заперечень відповідача за відзивом
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги КП «Володимирводоканал» не визнав та просив відмовити у їх задоволенні повністю. 
У обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що акт обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року, на який посилається позивач, не відповідає вимогам пункту 4 розділу IV Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, оскільки підписаний лише трьома представниками виконавця послуги, без його присутності та без участі не менше двох свідків із зазначенням їх персональних даних. Також, за твердженням відповідача, у зазначеному акті відсутній запис про відмову споживача від підпису акта.
Крім того, відповідач заперечив сам факт самовільного приєднання саме його житлового будинку до системи централізованого водовідведення. Він зазначив, що в акті обстеження вказано про виявлення самовільного приєднання до каналізаційної труби діаметром 150 мм, однак кому саме належить ця труба та термін користування каналізаційною мережею не встановлено. 
Відповідач послався на те, що з виконаної ним фотозйомки колодязя централізованого водовідведення на АДРЕСА_1 встановлено, що поряд із належним йому на праві власності будинком АДРЕСА_1 , крім трубопроводу для відведення стічних вод, у колодязі наявні три підведені труби для водовідведення, які на думку відповідача належать не йому, а його сусідам з будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Відповідач ствердив, що в колодязі централізованого водовідведення на вулиці Шухевича відсутня труба для відведення стічних вод від будинку АДРЕСА_1 .
Також відповідач зазначив, що, за поясненнями попередньої власниці будинку АДРЕСА_1 , у цьому будинку була наявна вигрібна яма з вбиральнею, позначена на плані господарства.
Окремо відповідач послався на те, що з 2017 року він у належному йому житловому будинку АДРЕСА_1 не проживав, а проживав у місті Бурштин Івано-Франківської області. У цьому ж будинку, за його твердженням, проживала та користувалася лише одна особа — ОСОБА_2 , яка за останні п`ять років спожила лише 209 кубічних метрів води. На підтвердження цієї обставини відповідач надав дані лічильника, а також рішення Володимирського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року у справі № 154/25/23 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у якому, за твердженням відповідача, встановлено факт його проживання у місті Бурштин Івано-Франківської області з 2018 року.
Крім того, відповідач заперечив правильність здійсненого позивачем розрахунку безоблікового водовідведення, доданого до акта обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року. На його думку, такий розрахунок не відповідає пункту 6 розділу IV Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення, оскільки, у разі неможливості встановити дату початку самовільного приєднання, період самовільного користування має становити тридцять діб. Відповідач також зазначив, що в акті обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року зазначено, що термін користування каналізаційною мережею встановити неможливо, у зв`язку з чим вважає безпідставним заявлений позивачем розмір стягнення.
З огляду на викладене відповідач просив суд у задоволенні позовної заяви КП «Володимирводоканал» Володимирської міської ради до нього про стягнення заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове споживання послуг відмовити повністю.
Крім того, відповідач просить суд викликати у судове засідання та допитати як свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також працівників позивача, які підписали акт обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суть відповіді позивача на відзив
Позивач КП «Володимирводоканал» Володимирської міської ради подав до суду відповідь на відзив, у якій не погодився із запереченнями відповідача, вважає їх необґрунтованими та просить позовні вимоги підприємства задовольнити у повному обсязі. 
У відповіді на відзив позивач зазначив, що 20 травня 2025 року за завданням технічного відділу підприємства було проведено обстеження каналізаційних мереж за адресою: місто Володимир, вулиця Генерала Шухевича, 45, за результатами якого складено відповідний акт обстеження.
За твердженням позивача, під час проведення обстеження представниками підприємства було виявлено факт самовільного приєднання до системи централізованого водовідведення та складено акт, у якому зафіксовано виявлені порушення і відомості, що стосуються стану мереж. Тому, на думку позивача, цей акт є документом, який підтверджує виявлені порушення.
Щодо доводів відповідача про неналежне оформлення акта обстеження, позивач зазначив, що при підписанні акта обстеження відмови споживача ОСОБА_1 як такої не було, оскільки він проживає за іншою адресою, а саме у місті Бурштин Івано-Франківської області, і не був присутній при складанні акта обстеження. За таких обставин, на переконання позивача, його відсутність при складанні акта не може вважатися відмовою від підпису.
Стосовно доводів відповідача про наявність у колодязі інших труб від сусідніх споживачів позивач зазначив, що інші споживачі за сусідніми адресами приєднані до мереж централізованого водовідведення на законних підставах, з оформленням усіх належних документів, та є споживачами підприємства.
Щодо періоду самовільного користування послугами централізованого водовідведення позивач вказав, що на момент виявлення відповідного порушення представникам підприємства не було відомо про часовий період проживання та безоблікового користування послугами з централізованого водовідведення ОСОБА_2 .
Водночас, як зазначив позивач, із заяви ОСОБА_2 , яка долучалася до позовної заяви, стало відомо, що ця особа проживала за адресою: АДРЕСА_1 , ще з 2022 року і відповідно користувалася послугами, що становить три роки до дати подання позову.
З огляду на викладене позивач просить прийняти відповідь на відзив до розгляду, а позовні вимоги КП «Володимирводоканал» Володимирської міської ради до ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Процесульні дії і рішення у справі.
Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, визначено позивачу строк для усунення недоліків.
05 вересня 2025 року позивачем скеровано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
02 жовтня 2025 року відповідачем надано до суду відзив, за яким він не погодився із позовною вимогою, просив у позові відмовити повністю.
07 жовтня 2010 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті, задоволені клопотання сторін про долучення доказів та допити свідків. 
23 квітня 2026 року розгляд справи завершено, суд перейшов у стадію ухвалення рішення у зв?язку з чим оголошено перерву до 09:00 год. 30 квітня 2026 року.

Позиції сторін у судовому засіданні
 
У судовому засіданні представник позивача Пікула Б.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник позивача зазначив, що КП «Володимирводоканал» є виконавцем послуг з централізованого водовідведення, а під час обстеження каналізаційних мереж за адресою: м. Володимир, вул. Генерала Шухевича, 45, працівниками підприємства було виявлено самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення. На думку позивача, виявлене порушення належним чином зафіксоване актом обстеження, а відповідач як власник житлового будинку зобов`язаний відшкодувати вартість безоблікового користування послугами. Доводи відповідача про неналежне оформлення акта, відсутність підстав для нарахування заявленої суми та користування вигрібною ямою представник позивача вважав необґрунтованими. Зокрема, зазначив, що відповідач жодного разу не замовляв у підприємства позивача спеціальну техніку для очищення вигрібної ями.

Представник відповідача — адвокат Соботник В.Й. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено ані факту самовільного приєднання саме будинку відповідача до системи централізованого водовідведення, ані періоду такого користування, ані правильності здійсненого розрахунку. На думку сторони відповідача, у разі неможливості встановити дату початку самовільного приєднання розрахунок мав здійснюватися лише за тридцять діб.
Крім того, сторона відповідача посилалася на наявність у колодязі інших труб від суміжних домоволодінь, відсутність у колодязі труби, підведеної від домоволодіння відповідача, а також на те, що у своєму домоволодінні відповідач користується вигрібною ямою, у зв`язку з чим будинок не під`єднаний до центральної системи водовідведення.
Допитаний як свідок у судовому засіданні 11 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_1 пояснив, що з моменту придбання у 2015 році житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він центральною системою водовідведення не користувався та самовільно до неї не під`єднувався, оскільки потреби в цьому не було. За його словами, ОСОБА_2 , яка постійно проживає у цьому будинку з 2015 року, користується вигрібною ямою, до якої підведена внутрішня система водовідведення будинку.

Відповідно до частини четвертої статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутність події встановленою.
 
Зважаючи на непідверджені доказами доводи позивача щодо відсутності вигрібної ями у домоволодінні відповідача, а також на непідтверджені доказами заперечення сторони відповідача про користування такою вигрібною ямою та під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення будинку, суд під час судового розгляду справи протокольною ухвалою від 11 лютого 2026 року, на підставі частини четвертої статті 81 ЦПК України, зобов`язав відповідача у строк до 04 березня 2026 року подати суду докази існування вигрібної ями у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а також докази під`єднання до неї системи водовідведення цього житлового будинку. 
 
Крім того, у судовому засіданні сторони погодили можливість проведення спільного обстеження домоволодіння відповідача за участю представників сторін з метою перевірки доводів відповідача про наявність вигрібної ями та під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення будинку, а також доводів позивача про відсутність такої вигрібної ями.
 
03 березня 2026 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення відеодоказу до матеріалів справи. 
У зазначеному клопотанні позивач просив дослідити та долучити до матеріалів справи відеозапис телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби, проведеної 26 лютого 2026 року в колодязі, розташованому на спільному заїзді до будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що самовільне під`єднання відповідача, а саме врізка в трубу, здійснене на відстані 12 метрів від колодязя та чітко простежується до зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_1 . На думку позивача, цей відеозапис має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки підтверджує обставини самовільного втручання відповідача в централізовану мережу водовідведення та може бути використаний судом як належний і допустимий доказ. До клопотання позивач долучив відеозапис телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби та копію акта обстеження від 26 лютого 2026 року № 26/02/26. 
Станом на 04 березня 2026 року відповідач вимоги протокольної ухвали суду від 11 лютого 2026 року не виконав, доказів існування вигрібної ями у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а також доказів під`єднання до неї системи водовідведення цього житлового будинку суду не подав. 04 березня 2026 року представник відповідача — адвокат Соботник В.Й. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу відповідача ОСОБА_1 та неможливість його участі у судовому засіданні.
22 квітня 2026 року від представника відповідача - адвоката Соботника В.Й. до суду надійшло клопотання про поновлення відповідачу процесуального строку для подання доказу, а саме трьох фотознімків про відкачування нечистот з вигрібної ями на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 у кінці березня 2026 року. На обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що вказаний доказ має істотне значення для справи, оскільки підтверджує користування відповідачем вигрібною ямою, а отже, за твердженням сторони відповідача, спростовує доводи позивача про користування відповідачем системою централізованого водовідведення. Представник відповідача також послався на те, що зазначені фотознімки зроблені у присутності іншої особи, однак на час подання клопотання така особа перебуває за межами України, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості раніше отримати від неї відповідний доказ. З цих підстав представник відповідача просив поновити строк для подання доказу, прийняти його до матеріалів справи та долучити зазначені фотознімки до матеріалів справи.
Оцінюючи взаємні доводи та заперечення сторін, суд, з метою повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, задовольнив клопотання позивача про долучення відеодоказу та клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання додаткових доказів.
Суд визнав поважними причини несвоєчасного подання зазначених доказів, поновив сторонам процесуальні строки для їх подання та приєднав подані докази до матеріалів справи.

Встановлені обставини справи за доказами сторін
 
За клопотанням позивача у судовому засіданні як свідки були допитані працівники КП «Володимирводоканал» ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які брали участь в обстеженні колодязя системи централізованого водовідведення, розташованого поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 .
Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по суті надали узгоджені між собою показання про те, що 03 липня 2025 року вони брали участь у проведенні обстеження зазначеного колодязя. Під час такого обстеження працівниками КП «Володимирводоканал» було виявлено приєднання до каналізаційної труби іншої труби діаметром 150 мм, яка за візуальними ознаками проходила в напрямку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Свідки також підтвердили, що до обстеження була запрошена ОСОБА_2 , яка проживала за вказаною адресою, була присутня під час обстеження та на той момент не заперечувала факту користування системою централізованого водовідведення.
За результатами цього обстеження працівниками КП «Володимирводоканал» було складено акт обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року. Водночас свідки пояснили, що під час проведення первинного обстеження встановити точний період користування каналізаційною мережею було неможливо.
Крім того, свідок ОСОБА_5 під час додаткового допиту пояснила, що 26 лютого 2026 року була присутня при повторному огляді цього ж колодязя із застосуванням телеінспекції. Під час такого обстеження трубу, яка знаходилась у колодязі та вела в напрямку будинку АДРЕСА_1 , було додатково оглянуто за допомогою спеціального обладнання.
За словами свідка ОСОБА_5 , у ході телеінспекції було встановлено наявність врізки на відстані близько 12 метрів від колодязя, поруч із будинком АДРЕСА_1 . За результатами цього повторного обстеження складено акт № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року.
Допитані у судовому засіданні як свідки інженер виробничо-технічного відділу КП «Володимирводоканал» ОСОБА_8 та, за його згодою, представник позивача ОСОБА_9 підтвердили обставини проведення повторного обстеження колодязя системи централізованого водовідведення 26 лютого 2026 року.
Свідки пояснили, що 26 лютого 2026 року вони разом із ОСОБА_5 брали участь у повторному огляді колодязя, розташованого поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби. За їхніми показаннями, під час такого обстеження було додатково оглянуто трубу, яка знаходилась у колодязі та вела в напрямку будинку АДРЕСА_1 . У ході телеінспекції було виявлено врізку на відстані близько 12 метрів від колодязя, поруч із зазначеним будинком. Свідки також підтвердили, що за результатами повторного обстеження було складено акт № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року, у якому зафіксовано обставини проведення телеінспекції та виявлені під час неї дані.
Опитана за клопотанням сторони відповідача у судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 пояснила, що перебуває з відповідачем ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах. Свідок зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 , вона зареєстрована з 2017 року, а фактично проживає у цьому домоволодінні з 2021 року. Підтвердила, що 03 липня 2025 року була присутня під час обстеження колодязя системи централізованого водовідведення, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_1 . Водночас свідок зазначила, що під час такого обстеження жодних пояснень щодо обставин користування системою водовідведення не надавала. За словами свідка, їй було відомо про наявність у домоволодінні вигрібної ями, а водовідведення з будинку, як вона вважала, здійснювалося саме до цієї вигрібної ями. Щодо письмової заяви від 16 липня 2025 року, долученої позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_2 пояснила, що після проведення обстеження до неї додому приходив представник позивача ОСОБА_10 , який запропонував написати заяву про те, що їй невідомо про самовільне приєднання власника будинку ОСОБА_1 до мережі централізованого водовідведення. Свідок підтвердила, що таку заяву вона написала, однак пояснила, що на той час належним чином не розібралася у ситуації та помилково сприймала фактичні обставини, пов`язані з водовідведенням у будинку.
Допитаний за клопотанням сторони відповідача у судовому засіданні як свідок начальник абонентського відділу КП «Володимирводоканал» ОСОБА_11 пояснив, що саме він здійснював розрахунок безоблікового водовідведення, оформлений як додаток до акта № 28/25 про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування від 03 липня 2025 року. Свідок зазначив, що розрахунок проводився на підставі Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року, у редакції, чинній станом на 02 лютого 2022 року. За поясненнями свідка ОСОБА_11 , при здійсненні розрахунку відповідно до встановленої Правилами формули враховувалися площа перерізу труби, через яку, за позицією підприємства, здійснювалося самовільне користування, час такого користування та чинний тариф на послугу централізованого водовідведення.
Свідок пояснив, що у цьому випадку для розрахунку було взято діаметр труби 15 мм, період користування самовільним приєднанням — 1330 днів, що, за його словами, відповідає трьом останнім рокам, оскільки відповідно до п.6 розділу IV Правил розрахунковий період при самовільному приєднанні встановлюється з дня початку такого приєднання, а також тариф на послугу централізованого водовідведення у розмірі 29 грн 09 коп. за один кубічний метр води. На підставі зазначених вихідних даних працівниками КП «Володимирводоканал» було визначено обсяг безоблікового водовідведення та розмір нарахування 413 294, 20 грн, який позивач заявив до стягнення у цій справі.

З`ясувавши позиції сторін, допитавши заявлених свідків та дослідивши подані сторонами докази, суд встановив такі обставини справи.
Позивачем до позовної заяви долучено акт обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року, складений представниками виконавця послуги КП «Володимирводоканал» у складі начальника технічного відділу Токара В.М., інженера технічного відділу Рибалко Г.Я. та начальника дільниці водовідведення Собка Ю.В. Зі змісту вказаного акта вбачається, що обстеження проводилося за адресою: м. Володимир, вул. Генерала Шухевича, 45, щодо стану каналізаційної мережі. В акті зазначено, що в ході обстеження було виявлено самовільне підключення до центральної каналізаційної труби діаметром 150 мм, а також вказано, що встановити термін користування каналізаційною мережею неможливо. Встановлено під?єднання будинку водопровідною трубою діаметром 15 мм. Акт підписаний представниками КП «Володимирводоканал»; підпис споживача в акті відсутній. 
Також позивачем долучено письмову заяву ОСОБА_2 від 16 липня 2025 року, адресовану директору КП «Володимирводоканал». Зі змісту цієї заяви вбачається, що ОСОБА_2 повідомила підприємство про те, що з 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також зазначила, що їй не було відомо про те, що власник ОСОБА_1 самовільно приєднався до системи централізованого водовідведення. 
Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено розрахунок безоблікового водовідведення, оформлений як додаток до акта № 28/25 про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування від 03 липня 2025 року. У цьому розрахунку зазначено, що він проведений за пропускною спроможністю труби відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85. Зі змісту розрахунку вбачається, що позивачем застосовано формулу Q = Пd?/4 ? V ? t, де Q — об`єм води, V — швидкість руху, Пd?/4 — площа перерізу труби при діаметрі 15 мм, t — час користування. При цьому позивачем у розрахунок взято період 1330 днів, починаючи з 01 січня 2022 року, швидкість руху води 0,7 м/с, тариф централізованого водовідведення 29 грн 09 коп. за один кубічний метр, унаслідок чого визначено суму до оплати в розмірі 413 294 грн 20 коп. 
Водночас суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 412 051 грн 20 коп., тобто у меншому розмірі, ніж сума, зазначена у долученому до позову розрахунку безоблікового водовідведення. 
Також позивачем до матеріалів справи долучено акт № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування, складений за формою додатка 4 до Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України. 
Зі змісту цього акта вбачається, що він складений представниками КП «Володимирводоканал»: начальником виробничо-технічного відділу Рибалко Г.Я., інженером технічного відділу Оляхом С.О. та юрисконсультом Пікулою Б.Ю. без присутності споживача. В акті зазначено, що за адресою: м. Володимир, вул. Генерала Шухевича, 45, в ході повторного обстеження методом телеінспекції (відеодіагностики) було виявлено факт самовільного приєднання (врізку) до каналізаційної труби діаметром 250 мм, яка виходить в каналізаційний колодязь біля будинку № 45. Врізка у зазначену трубу розташована на відстані близько 12 метрів від колодязя, факт врізки зафіксовано засобом телеінспекції, а відеоматеріали долучені до акта. Акт підписаний представниками КП «Володимирводоканал», які брали участь у проведенні повторного обстеження; підпис споживача у ньому відсутній.
Під час судового розгляду судом досліджено відеозапис телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби, долучений позивачем до клопотання про приєднання додаткового доказу.
Зі змісту дослідженого відеозапису вбачається, що відеофіксація здійснювалася всередині каналізаційної труби за допомогою спеціального обладнання, яке поступово просувалося трубою від каналізаційного колодязя в напрямку житлового будинку. На відеозаписі зафіксовано внутрішню поверхню каналізаційної труби, її стан, напрямок руху обладнання, а також ділянку труби, на якій візуально простежується бокове приєднання іншої труби до основної каналізаційної труби.
Судом встановлено, що зазначене бокове приєднання зафіксоване на відстані близько 12 метрів від колодязя, що узгоджується зі змістом акта № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року та показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , які брали участь у повторному обстеженні.
Відеозапис також підтверджує сам факт наявності технічного приєднання до каналізаційної труби, яка виходить у каналізаційний колодязь біля будинку АДРЕСА_1 .
Стороною відповідача до матеріалів справи подано копії паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 , а також інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені докази підтверджують правовий зв`язок відповідача зі спірним домоволодінням, щодо якого позивачем заявлено вимоги про стягнення вартості безоблікового водовідведення. 
Також відповідачем подано технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 . Зі змісту технічного паспорта вбачається опис житлового будинку та господарських будівель і споруд, розміщених на земельній ділянці, а також схематичний план земельної ділянки. На цьому плані серед об`єктів, розташованих на земельній ділянці, зазначено, зокрема, житловий будинок, веранда, погріб під частиною будинку, гараж, вбиральню та огорожу. Цей доказ відповідач подав на підтвердження своїх доводів про наявність у домоволодінні автономного способу відведення стічних вод, не пов`язаного з центральною системою водовідведення, проте технічний плат вигрібної ями не відображає. 
Крім того, до матеріалів справи долучено акт реєстрації лічильника від 03 червня 2021 року щодо водомірного вузла за адресою: АДРЕСА_1 , а також фотознімок засобу обліку води із показником спожитих 209, 074 кубічних метрів. Ці докази стосуються обліку водопостачання у спірному домоволодінні та були подані стороною відповідача у контексті заперечень проти розміру заявленого позивачем розрахунку безоблікового водовідведення. 
Відповідачем також подано рахунок КП «Володимирводоканал» від 20 березня 2025 року, виставлений іншому абоненту — ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_5 . Сторона відповідача посилалася на цей доказ у зв`язку з доводами про те, що у спірному каналізаційному колодязі наявні труби від інших суміжних домоволодінь, а тому сам факт наявності труб у колодязі, на думку відповідача, не доводить приєднання саме будинку АДРЕСА_1 до системи централізованого водовідведення, в той же час відповідач звернув увагу на те, що за цим розрахунком ОСОБА_12 за безоблікове водокористування позивачем було нараховано 47544, 41 грн заборгованості, що значно менше, ніж йому. 
На підтвердження доводів про наявність у колодязі інших підключень відповідачем подано фотознімок колодязя централізованого водовідведення, на якому візуально зображені декілька труб, підведених до колодязя. Цей доказ відповідач використовував для обґрунтування заперечень про те, що позивачем не доведено належність виявленої труби саме до домоволодіння відповідача. 
Крім того, стороною відповідача подано заяву-приєднання до умов індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , з датою 26 вересня 2025 року. Цей доказ поданий у розвиток доводів відповідача про те, що він ініціював під?єднання до системи водовідведення.
Також відповідачем долучено копію рішення Володимирського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року у справі № 154/25/23. Зі змісту цього рішення вбачається, що предметом розгляду у тій справі було стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У мотивувальній частині рішення зазначено обставини щодо місця проживання відповідача у м. Бурштин Івано-Франківської області. На це рішення сторона відповідача посилалася для підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_1 фактично не проживав у будинку АДРЕСА_1 у спірний період. 
Після поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів стороною відповідача також долучено до матеріалів справи фотознімки, які, за твердженням відповідача, відображають наявність вигрібної ями у спірному домоволодінні та процес її очищення асенізаційною технікою.
Зазначені фотоматеріали відповідач подав на підтвердження своїх доводів про те, що водовідведення з будинку АДРЕСА_1 здійснюється не до центральної каналізаційної мережі, а до вигрібної ями.
Разом з тим, зі змісту поданих фотознімків неможливо достовірно встановити час і дату їх виготовлення, місце проведення зафіксованих на них дій, а також те, чи стосуються вони саме домоволодіння відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , та предмета спору в цій справі. Тому оцінка цих фотоматеріалів здійснюється судом у сукупності з іншими доказами, поданими сторонами.

Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду
 
1. Предмет доказування у справі, тягар доказування та оцінка доказів
 
За змістом частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу або групі однотипних доказів, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу чи групи доказів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливого розгляду справи судом. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 191/4364/21 звернула увагу на те, що принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, однак не означає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона лише стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, суд оцінює докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, що дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були, тобто мали місце, аніж не були. 
Зазначені правові висновки Верховного Суду підлягають застосуванню у цій справі, оскільки спір між сторонами фактично зводиться до оцінки взаємно протилежних тверджень щодо одних і тих самих технічних обставин: позивач стверджує про самовільне приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення, тоді як відповідач заперечує таке приєднання та посилається на користування вигрібною ямою. Тому суд має оцінити не лише формальну наявність окремих доказів, а й їх належність, допустимість, достовірність, взаємний зв`язок та вірогідність у сукупності.
З урахуванням наведених норм процесуального права у цій справі предметом доказування є: наявність у позивача статусу виконавця послуг з централізованого водовідведення на відповідній території; належність відповідачу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; факт приєднання цього домоволодіння до системи централізованого водовідведення; самовільний характер такого приєднання, тобто його здійснення без належного погодження, технічних умов, документації та оформлення правовідносин із виконавцем послуги; факт безоблікового користування послугою централізованого водовідведення; період такого користування або неможливість його встановлення; правильність застосованого позивачем порядку розрахунку і розміру заявленої до стягнення суми.
З огляду на характер заявленого позову саме на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт порушення його права, тобто факт самовільного приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення, а також правові й фактичні підстави для нарахування відповідачу вартості безоблікового водовідведення у заявленому розмірі.
Водночас відповідач, заперечуючи проти позову, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, зокрема обставини, які, на його думку, спростовують факт приєднання саме його домоволодіння до центральної системи водовідведення, підтверджують користування іншим способом водовідведення, зокрема вигрібною ямою, або свідчать про неправильність визначеного позивачем періоду та розміру нарахування.
Разом з тим, реалізація принципу змагальності не означає, що суд зобов`язаний вважати доведеною будь-яку обставину лише через її ствердження однією зі сторін або через те, що інша сторона таку обставину не спростувала у спосіб, бажаний для опонента.
Сторона не може будувати свою позицію виключно на концепції негативного доказу, тобто на твердженні про те, що певна обставина є доведеною лише тому, що інший учасник справи її не спростував. Кожна сторона доводить саме ті факти, на які посилається, а суд оцінює не формальну кількість доказів, а їх належність, допустимість, достовірність, взаємний зв`язок і вірогідність у сукупності.
Суд враховує, що стандарт доказування у цивільному процесі передбачає встановлення обставин за критерієм більшої вірогідності. Тобто суд має оцінити, чи з урахуванням усіх поданих доказів висновок про існування певної обставини є більш переконливим і вірогідним, ніж протилежний висновок.
Такий підхід має особливе значення у цій справі, оскільки сторони фактично по-різному пояснюють одні й ті самі технічні обставини: позивач стверджує про самовільне приєднання домоволодіння відповідача до центральної каналізаційної мережі, а відповідач заперечує цей факт, посилаючись на наявність у домоволодінні вигрібної ями та на те, що виявлена позивачем труба нібито не стосується його будинку.
Водночас частина четверта статті 81 ЦПК України передбачає спеціальний процесуальний механізм для випадків, коли учасник справи посилається на невчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події.
Відповідно до частини четвертої статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутність події встановленою.
У цій справі позивач, заперечуючи доводи відповідача, фактично посилався на відсутність у домоволодінні відповідача вигрібної ями та відсутність під`єднання внутрішньої системи водовідведення будинку до такої вигрібної ями. Натомість відповідач і його представник наполягали на протилежному: що домоволодіння не під`єднане до системи централізованого водовідведення, а стоки з будинку відводяться до вигрібної ями.
За таких обставин наявність або відсутність вигрібної ями у домоволодінні відповідача, а також наявність або відсутність під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення будинку, мали значення для правильного вирішення спору, оскільки ці обставини безпосередньо пов`язані з перевіркою версії відповідача про альтернативний спосіб водовідведення.
Саме з цією метою суд під час судового розгляду справи протокольною ухвалою від 11 лютого 2026 року, на підставі частини четвертої статті 81 ЦПК України, зобов`язав відповідача у строк до 04 березня 2026 року подати докази існування вигрібної ями у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а також докази під`єднання до неї системи водовідведення цього житлового будинку.
При цьому суд не перекладав на відповідача обов`язок доводити обставини, які становлять підставу позову, тобто факт самовільного приєднання до центральної мережі. Такий обов`язок залишався за позивачем.
Разом з тим, оскільки саме відповідач посилався на наявність у його домоволодінні вигрібної ями як на обставину, що спростовує доводи позивача про користування центральною системою водовідведення, суд мав процесуальні підстави зобов`язати його надати докази існування цієї обставини або сприяти її перевірці.
Крім того, під час розгляду справи сторони погодили можливість проведення спільного обстеження домоволодіння відповідача за участю представників сторін з метою перевірки доводів відповідача про наявність вигрібної ями та під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення будинку, а також доводів позивача про відсутність такої вигрібної ями.
Однак у визначений судом строк відповідач не подав належних, допустимих і достовірних доказів існування вигрібної ями у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а також доказів під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення цього житлового будинку.
Подані згодом фотознімки, які, за твердженням відповідача, відображають наявність вигрібної ями та процес її очищення асенізаційною технікою, самі по собі не дають можливості достовірно встановити дату і час їх виготовлення, місце проведення зафіксованих на них дій, а також те, чи стосуються вони саме спірного домоволодіння відповідача та предмета спору в цій справі.
Тому такі фотоматеріали не спростовують доказів позивача про наявність технічного приєднання до системи централізованого водовідведення і не підтверджують належним чином версію відповідача про відведення стоків саме до вигрібної ями.
За таких обставин суд оцінює доводи сторони відповідача про користування вигрібною ямою не ізольовано, а у сукупності з усіма іншими доказами: актами обстеження від 03 липня 2025 року та 26 лютого 2026 року, показаннями свідків, результатами телеінспекції, письмовою заявою ОСОБА_2 , технічною документацією, фотоматеріалами та поясненнями сторін.
Отже, вирішуючи спір, суд виходить із того, що позивач повинен довести сам факт самовільного приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення, а відповідач — ті обставини, на які він посилається як на підставу заперечень, зокрема факт користування вигрібною ямою як альтернативною системою водовідведення.
Оцінка цих доказів здійснюється судом не формально, а за критеріями належності, допустимості, достовірності, достатності та більшої вірогідності, з урахуванням того, чи дозволяє сукупність доказів встановити спірні обставини як такі, що скоріше мали місце, ніж не мали місця.
2. Щодо правового регулювання самовільного приєднання та доведеності факту самовільного приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Зазначена норма підлягає застосуванню у цій справі, оскільки спір між сторонами виник не з укладеного між ними письмового договору про надання послуг з централізованого водовідведення щодо спірного домоволодіння, а з факту, який позивач вважає неправомірним, — самовільного приєднання об`єкта відповідача до системи централізованого водовідведення та безоблікового користування відповідною послугою.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, просить захистити його майновий інтерес як виконавця послуги з централізованого водовідведення шляхом стягнення вартості безоблікового водовідведення, нарахованої у зв`язку з виявленим, на думку позивача, самовільним приєднанням домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Застосовуючи наведені положення ЦК України до спірних правовідносин, суд виходить із того, що відповідач як власник житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , несе обов`язок щодо належного утримання цього майна, у тому числі щодо належного й правомірного користування інженерними мережами, які забезпечують функціонування такого домоволодіння. Сам факт того, що відповідач, за його твердженням, фактично проживав за іншою адресою, не усуває його правового зв`язку з належним йому майном і не звільняє від наслідків, пов`язаних із його використанням іншими особами за згодою або з відома власника.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У контексті цієї справи наведена норма має значення в частині загального цивільно-правового підходу до відшкодування майнових втрат, спричинених неправомірним користуванням майном або послугами іншої особи. Водночас конкретний порядок визначення обсягу безоблікового користування системами централізованого водопостачання та водовідведення визначається спеціальними правилами, які регулюють порядок користування такими системами.
За приписами статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення мають право, зокрема, на підключення в установленому порядку до централізованого водопостачання та водовідведення.
Отже, підключення об`єкта до систем централізованого водопостачання та водовідведення є правом споживача, однак таке право реалізується не довільно, а лише в установленому законом і підзаконними нормативними актами порядку.
Порядок користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення врегульовано Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190. 
Відповідно до пункту 1 розділу I цих Правил вони визначають порядок користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення населених пунктів України.
Згідно з пунктом 2 розділу I Правил ці Правила є обов`язковими для всіх споживачів, які отримують послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, та суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність у сфері централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення.
Відповідно до пункту 3 розділу I Правил договірні відносини між виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення та споживачем здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
У пункті 4 розділу I Правил визначено, що випуск водовідведення — це трубопровід для відведення стічних вод від будинків, споруд, приміщень та з території споживача до першого колодязя системи централізованого водовідведення.
У цьому ж пункті Правил визначено, що мережа водовідведення споживача — це система трубопроводів, каналів та/або лотків і споруд на них для збирання та відведення стічних вод споживача, що перебуває на балансі або території споживача і ним обслуговується.
Також пунктом 4 розділу I Правил передбачено, що самовільне користування — це користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення за відсутності договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із виконавцем комунальної послуги, а також у випадку порушення споживачами умов укладеного між сторонами договору.
Зазначені визначення мають істотне значення для цієї справи, оскільки спір стосується саме твердження позивача про те, що від домоволодіння відповідача фактично здійснювалося відведення стічних вод до системи централізованого водовідведення без належного оформлення такого користування та приєднання.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Правил не допускається будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Правил самовільним приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення вважається, зокрема, приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, здійснене за відсутності технічних умов; приєднання, здійснене із порушенням наданих виконавцем послуги технічних умов; приєднання, виконане без участі представників виконавця послуги або із порушенням вимог розділу III цих Правил; користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення без укладення з виконавцем послуги договору про надання таких послуг; самостійне приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення.
Отже, для кваліфікації приєднання як самовільного не обов`язково встановлювати лише фізичне виконання врізки особисто відповідачем. Достатнім є встановлення факту фактичного приєднання об`єкта водоспоживання до системи централізованого водовідведення за відсутності належного оформлення такого приєднання, технічних умов, участі виконавця послуги або договору про надання відповідної послуги.
Відповідно до пункту 4 розділу IV Правил факт самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення згідно з пунктами 1, 2 цього розділу фіксується представником виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення за участю споживача, який самовільно приєднався до цих систем, про що складається акт про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування.
Якщо споживач відмовляється підписати акт, він підписується представником виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення та не менше ніж двома свідками з обов`язковим зазначенням їх персональних даних; при цьому в акті робиться відповідний запис про таку відмову.
Суд враховує доводи відповідача про те, що акт № 28/25 від 03 липня 2025 року був складений без його участі, не містить його підпису та не містить запису про відмову від підпису. Такі обставини суд враховує при оцінці цього акта як окремого доказу.
Разом з тим, акт № 28/25 від 03 липня 2025 року було складено у присутності цивільної дружини відповідача ОСОБА_2 , яка як встановлено у справі тривалий час проживала у його домоволодінні та була присутньою при проведенні обстеження. Доказів того, що вона відмовилась від підписання акта матеріали справи не містять, а тому у представників КП «Володимирводоканал» були відсутні підстави залучати до підписання акта двох свідків. В той же час зазначені недоліки оформлення первинного акта самі по собі не є безумовною підставою для висновку про відсутність факту самовільного приєднання, якщо такий факт підтверджується іншими належними, допустимими, достовірними та взаємно узгодженими доказами, дослідженими судом безпосередньо.
У цій справі акт № 28/25 від 03 липня 2025 року суд оцінює не ізольовано, а у сукупності з показаннями свідків, актом повторного обстеження № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року, відеозаписом телеінспекції, поясненнями сторін та іншими письмовими доказами.
Оцінюючи доводи сторін у сукупності з дослідженими доказами та наведеними нормами матеріального права, суд дійшов висновку, що факт технічного приєднання домоволодіння відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , до системи централізованого водовідведення є доведеним.
Такий висновок суд робить не лише на підставі акта обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року, а за результатами оцінки всієї сукупності доказів, досліджених у судовому засіданні, зокрема показань працівників КП «Володимирводоканал», акта повторного обстеження № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року, відеозапису телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби, письмової заяви ОСОБА_2 , а також доказів, поданих самою стороною відповідача.
З акта обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року вбачається, що представниками КП «Володимирводоканал» під час обстеження каналізаційної мережі за адресою: м. Володимир, вул. Генерала Шухевича, 45, було виявлено самовільне підключення до центральної каналізаційної труби та зазначено, що встановити термін користування каналізаційною мережею неможливо.
Зазначений акт сам по собі не є єдиним і безумовним доказом порушення, однак його зміст узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які безпосередньо брали участь у первинному обстеженні 03 липня 2025 року. Ці свідки надали послідовні та взаємоузгоджені показання про те, що під час огляду колодязя було виявлено приєднання до каналізаційної труби іншої труби, яка за візуальними ознаками проходила в напрямку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Суд враховує, що показання зазначених свідків не є ізольованими, оскільки вони підтверджуються подальшими доказами, отриманими вже під час судового розгляду справи, зокрема результатами повторного обстеження із застосуванням телеінспекції.
Так, з акта № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року вбачається, що під час повторного обстеження методом телеінспекції було виявлено факт врізки до каналізаційної труби діаметром 250 мм, яка виходить у каналізаційний колодязь біля будинку АДРЕСА_1 . В акті зазначено, що така врізка розташована на відстані близько 12 метрів від колодязя, а факт врізки зафіксовано засобом телеінспекції, відеоматеріали якої долучені до акта.
Ці обставини підтверджені також показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які брали участь у повторному обстеженні 26 лютого 2026 року. Вони послідовно пояснили, що під час огляду за допомогою спеціального обладнання трубу, яка виходила у колодязь біля будинку № 45 та проходила в напрямку цього будинку, було додатково обстежено, і на відстані близько 12 метрів від колодязя було виявлено врізку.
Судом безпосередньо досліджено відеозапис телеінспекції внутрішнього стану каналізаційної труби. З його змісту вбачається, що відеофіксація здійснювалася всередині каналізаційної труби за допомогою спеціального обладнання, яке поступово просувалося від каналізаційного колодязя в напрямку житлового будинку. На відеозаписі зафіксовано внутрішню поверхню труби, напрямок руху обладнання, а також ділянку, на якій візуально простежується бокове приєднання іншої труби до основної каналізаційної труби.
Зазначене бокове приєднання, за даними акта повторного обстеження та показаннями свідків, знаходиться на відстані близько 12 метрів від колодязя, поруч із будинком АДРЕСА_1 . Отже, відеозапис не лише підтверджує наявність технічного приєднання як такого, а й узгоджується з іншими доказами щодо місця розташування цієї врізки.
Доводи відповідача про те, що в колодязі наявні також інші труби від суміжних домоволодінь, самі по собі не спростовують висновку про наявність врізки, яка стосується саме будинку АДРЕСА_1 . Суд враховує, що наявність у колодязі інших підключень від сусідніх домоволодінь може пояснювати існування декількох труб у відповідному каналізаційному колодязі, однак не спростовує встановленого під час телеінспекції факту бокового приєднання до труби, яка проходить у напрямку домоволодіння відповідача.
Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначав, що інші споживачі за сусідніми адресами приєднані до мереж централізованого водовідведення на законних підставах, з оформленням відповідних документів, та є споживачами підприємства. Відповідач, натомість, не надав належних і достовірних доказів того, що виявлена під час обстеження та телеінспекції врізка фактично стосується іншого домоволодіння, а не будинку АДРЕСА_1 .
Суд також бере до уваги письмову заяву ОСОБА_2 від 16 липня 2025 року, у якій вона зазначала, що з 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та що їй не було відомо про те, що власник ОСОБА_1 самовільно приєднався до системи централізованого водовідведення. Попри те, що у судовому засіданні ОСОБА_2 намагалася пояснити написання цієї заяви тим, що на той час не розібралася у ситуації, сам зміст заяви свідчить про те, що після первинного обстеження вона не заперечувала факту наявності питання щодо приєднання домоволодіння до системи централізованого водовідведення, а лише зазначала про свою необізнаність щодо самовільного характеру такого приєднання.
Показання ОСОБА_2 у судовому засіданні про те, що водовідведення з будинку, як вона вважала, здійснювалося до вигрібної ями, суд оцінює критично в частині їх здатності спростувати докази позивача. Такі показання ґрунтуються переважно на її суб`єктивному сприйнятті способу водовідведення у будинку, тоді як технічний стан мереж і наявність врізки підтверджені спеціальним обстеженням, актами, показаннями працівників підприємства та відеозаписом телеінспекції.
Водночас навіть за умови фактичної наявності у дворі відповідача вигрібної ями сама по собі така обставина не спростовує факту самовільного приєднання будинку до системи централізованого водовідведення. Наявність вигрібної ями може свідчити лише про існування на території домоволодіння альтернативного або попереднього способу відведення стічних вод, однак не виключає можливості одночасного або подальшого приєднання внутрішньої системи водовідведення будинку до централізованої каналізаційної мережі.
Інакше кажучи, предметом доказування у цій частині є не лише питання про те, чи існувала на земельній ділянці відповідача вигрібна яма, а передусім питання про те, чи було виявлено технічне приєднання будинку до централізованої каналізаційної мережі без належного оформлення такого приєднання. За результатами дослідження доказів суд дійшов висновку, що така врізка була виявлена та належним чином зафіксована.
Поданий відповідачем технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 не спростовує цього висновку. Зі змісту технічного паспорта вбачається опис будинку та господарських будівель, зокрема вбиральні, однак технічний паспорт не містить достовірних відомостей про наявність саме вигрібної ями, її технічні параметри, місце розташування, стан, а також про під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення житлового будинку.
Акт реєстрації лічильника від 03 червня 2021 року та фотознімок засобу обліку води також не спростовують факту приєднання до системи централізованого водовідведення. Ці докази стосуються обліку водопостачання, а не технічного способу відведення стічних вод із будинку. Наявність водолічильника та певний обсяг спожитої води не доводять і не спростовують самостійно факту існування врізки до каналізаційної мережі, а в той же час факт споживання мешканцями будинку відповідача води незалежно від її обсягу доказують факт потреби у її водовідведенні.
Поданий відповідачем фотознімок каналізаційного колодязя, на якому візуально зображені декілька труб, також не спростовує доказів позивача. Такий фотознімок лише підтверджує сам факт наявності кількох труб у колодязі, що не заперечувалося сторонами, однак не дає можливості встановити технічне походження кожної з них, напрямок проходження кожної труби, наявність або відсутність врізки, а також те, що виявлене під час телеінспекції приєднання не стосується домоволодіння відповідача.
Рахунок КП «Володимирводоканал», виставлений іншому абоненту — ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 , а також документи щодо приєднання іншого споживача до мереж централізованого водопостачання і водовідведення, не мають вирішального значення для спростування позовних вимог. Вони можуть підтверджувати існування правовідносин позивача з іншим споживачем, однак не доводять відсутності самовільного приєднання саме домоволодіння відповідача.
Рішення Володимирського міського суду Волинської області від 12 лютого 2024 року у справі № 154/25/23, на яке посилався відповідач, також не спростовує факту приєднання будинку АДРЕСА_1 до системи централізованого водовідведення. Навіть якщо з цього рішення вбачається, що ОСОБА_1 у певний період фактично проживав у м. Бурштин Івано-Франківської області, ця обставина сама по собі не виключає належності йому спірного домоволодіння, не спростовує фактичного користування будинком іншою особою та не доводить відсутності технічного приєднання домоволодіння до центральної каналізаційної мережі.
Крім того, відповідач сам не заперечував, що у спірному будинку проживала ОСОБА_2 , яка користувалася водою та внутрішньою системою водовідведення будинку. Отже, відсутність постійного проживання самого відповідача у будинку не є достатньою підставою для висновку про відсутність користування домоволодінням системою водовідведення.
Подані відповідачем фотознімки, які, за його твердженням, відображають наявність вигрібної ями та процес її очищення асенізаційною технікою, також не спростовують сукупність доказів позивача. Як уже зазначено судом, зі змісту цих фотознімків неможливо достовірно встановити час і дату їх виготовлення, місце проведення зафіксованих на них дій, а також те, чи стосуються вони саме домоволодіння відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , та предмета спору в цій справі.
Крім того, навіть у разі прийняття до уваги цих фотознімків як таких, що певним чином стосуються домоволодіння відповідача, вони не містять інформації про технічне під`єднання внутрішньої системи водовідведення будинку саме до вигрібної ями та не спростовують встановленого телеінспекцією факту врізки до каналізаційної труби.
Суд також враховує, що після постановлення протокольної ухвали від 11 лютого 2026 року відповідач не подав у визначений судом строк належних технічних доказів існування вигрібної ями та під`єднання до неї внутрішньої системи водовідведення будинку, хоча саме на цю обставину він посилався як на ключову підставу своїх заперечень. Відповідач також не забезпечив належного підтвердження результатів спільного обстеження домоволодіння, можливість проведення якого сторони погодили у судовому засіданні.
За таких обставин доводи відповідача про користування виключно вигрібною ямою суд вважає недоведеними. При цьому недоведеність цих доводів сама по собі не є єдиною підставою для висновку про задоволення позову, однак у сукупності з іншими доказами підтверджує більшу вірогідність версії позивача про наявність самовільного приєднання до системи централізованого водовідведення та користування нею.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд виходить із того, що акти обстеження, показання свідків, результати телеінспекції та досліджений відеозапис взаємно узгоджуються між собою щодо ключової обставини: наявності технічного приєднання труби, яка проходить у напрямку будинку АДРЕСА_1 , до системи централізованого водовідведення.
Натомість докази відповідача здебільшого підтверджують або обставини, які не заперечуються, зокрема належність йому домоволодіння, облік водопостачання, проживання за іншою адресою, або такі обставини, які самі по собі не спростовують встановленого факту врізки, зокрема можливу наявність у дворі вигрібної ями чи наявність інших труб у колодязі.
Таким чином, за стандартами доказування суд доходить висновку, що факт приєднання домоволодіння відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , до системи централізованого водовідведення є доведеним.
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що таке приєднання було здійснено на підставі технічних умов, погоджено з виконавцем послуги, оформлено відповідними документами або здійснено за участю чи під технічним наглядом КП «Володимирводоканал», суд дійшов висновку, що виявлене приєднання має самовільний характер у розумінні пунктів 1, 2 розділу IV Правил.
З урахуванням викладеного суд вважає доведеним факт самовільного приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення та, відповідно, наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Правил щодо наслідків самовільного приєднання і визначення обсягу безоблікового користування послугою централізованого водовідведення
3. Щодо правильності розрахунку розміру заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення
Встановивши факт самовільного приєднання домоволодіння відповідача до системи централізованого водовідведення, суд водночас має перевірити правильність визначеного позивачем періоду безоблікового користування та розміру нарахування, заявленого до стягнення.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України у разі самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення проводить розрахунок витрат води за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води.
Цим же пунктом Правил передбачено, що розрахунковий період при самовільному приєднанні встановлюється з дня початку такого приєднання. Якщо дату початку самовільного приєднання виявити неможливо, то період самовільного користування становить тридцять діб.
Отже, пункт 6 розділу IV Правил встановлює два можливі підходи до визначення розрахункового періоду.
Перший застосовується у разі, якщо дату початку самовільного приєднання можливо встановити належними та допустимими доказами. У такому разі розрахунковий період визначається з дня початку самовільного приєднання.
Другий застосовується у разі, якщо дату початку самовільного приєднання виявити неможливо. У такому разі Правила прямо обмежують період самовільного користування тридцятьма добами.
У цій справі позивач здійснив розрахунок безоблікового водовідведення за період 1330 днів, починаючи з 01 січня 2022 року. Як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , такий період було взято як такий, що відповідає трьом останнім рокам користування.
Разом з тим, суд не може погодитися з правомірністю застосування позивачем саме такого розрахункового періоду.
З акта обстеження № 28/25 від 03 липня 2025 року, на який посилається сам позивач як на первинний документ, що зафіксував виявлене порушення, прямо вбачається, що встановити термін користування каналізаційною мережею неможливо.
Показання допитаних у судовому засіданні працівників КП «Володимирводоканал» також не містять достовірних відомостей про конкретну дату початку самовільного приєднання. Навпаки, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що під час первинного обстеження встановити точний період користування каналізаційною мережею було неможливо.
Акт повторного обстеження № 26/02/26 від 26 лютого 2026 року та відеозапис телеінспекції підтверджують факт наявності врізки до каналізаційної труби, однак також не містять даних, які б дозволяли встановити дату початку такого приєднання.
Письмова заява ОСОБА_2 від 16 липня 2025 року про те, що вона проживає у будинку з 2022 року, не може бути належною та достатньою підставою для висновку про те, що саме з 01 січня 2022 року існувало самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення.
Сам факт проживання особи у домоволодінні не є тотожним факту користування саме самовільним приєднанням до центральної каналізаційної мережі з певної конкретної дати. Для застосування розрахункового періоду з дня початку самовільного приєднання позивач мав довести не лише факт проживання особи у будинку, а й дату, з якої будинок був технічно приєднаний до системи централізованого водовідведення та фактично користувався таким приєднанням.
Таких доказів матеріали справи не містять.
Тому посилання позивача на проживання ОСОБА_2 у будинку з 2022 року не дає підстав для автоматичного визначення розрахункового періоду у 1330 днів.
Суд також враховує, що у цій частині позивач фактично застосував не спеціальне правило про тридцятиденний період у разі неможливості встановити дату початку самовільного приєднання, а довільно визначив період нарахування, виходячи з тривалості проживання особи у будинку та загального трирічного періоду.
Однак пункт 6 розділу IV Правил не пов`язує розрахунковий період із загальною позовною давністю, тривалістю проживання особи у домоволодінні або припущенням про можливий період користування послугою. Ця норма прямо вимагає встановити день початку самовільного приєднання, а якщо таку дату виявити неможливо — застосувати період самовільного користування тридцять діб.
Отже, за встановлених у справі обставин, коли дата початку самовільного приєднання не доведена і не може бути визначена з досліджених доказів, розрахунок має здійснюватися не за 1330 днів, а за 30 діб.
Суд бере до уваги, що сам по собі розрахунок позивача за формулою, передбаченою Правилами, в частині використання діаметра водопровідного вводу 15 мм, швидкості руху води 0,7 м/с та тарифу 29 грн 09 коп. за один кубічний метр стороною відповідача належними контррозрахунками не спростований.
Разом з тим, помилковим є саме застосований позивачем розрахунковий період - 1330 днів.
З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що за 1330 днів позивачем визначено суму безоблікового водовідведення у розмірі 413 294 грн 20 коп.
Оскільки за пунктом 6 розділу IV Правил у цій справі підлягає застосуванню розрахунковий період тридцять діб, сума безоблікового водовідведення має бути визначена пропорційно такому періоду: 413 294 грн 20 коп. ? 30 діб / 1330 діб = 9322 грн 43 коп.
Таким чином, належний до стягнення розмір заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове користування послугою становить 9322 грн 43 коп.
При цьому суд враховує, що у позовній заяві КП «Володимирводоканал» просить стягнути з відповідача 412 051 грн 20 коп., тобто суму, яка є меншою за суму, зазначену у долученому до позову розрахунку — 413 294 грн 20 коп.
Однак зазначена розбіжність не впливає на висновок суду щодо неправильності самого розрахункового періоду, оскільки заявлена до стягнення сума також обрахована виходячи з періоду, правомірність якого позивач не довів.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги КП «Володимирводоканал» підлягають задоволенню частково — у межах суми, розрахованої за тридцять діб самовільного користування, тобто у розмірі 9322 грн 43 коп.
У задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої за період понад тридцять діб, слід відмовити як у такій, що не підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами щодо дати початку самовільного приєднання та періоду користування системою централізованого водовідведення.

Судові витрати
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач КП «Володимирводоканал» сплатив судовий збір у розмірі 6180 грн 77 коп., що відповідає ставці судового збору 1,5 відсотка ціни позову для юридичної особи.
Оскільки позовні вимоги заявлено на загальну суму 412 051 грн 20 коп., а задоволенню підлягають частково — у розмірі 9322 грн 43 коп., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 9322 грн 43 коп. ? 6180 грн 77 коп. / 412 051 грн 20 коп. = 139 грн 84 коп.
Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь КП «Володимирводоканал» Володимирської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 139 грн 84 коп.
Представник відповідача — адвокат Соботник В.Й. до закінчення судових дебатів заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З огляду на те, що представник відповідача зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів, питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу може бути вирішене судом після подання стороною відповідача відповідної заяви та доказів понесення таких витрат у порядку, передбаченому ЦПК України.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, статтями 11, 16, 319, 322, 1166 ЦК України, Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Правилами користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, суд, —
УХВАЛИВ:
Позов Комунального підприємства «Володимирводоканал» Володимирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове споживання послуг — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Володимирводоканал» Володимирської міської ради заборгованість за самовільне приєднання до системи централізованого водовідведення та безоблікове споживання послуг у розмірі 9322 грн 43 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Володимирводоканал» Володимирської міської ради судовий збір у розмірі 139 грн 84 коп.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу вирішити після подання стороною відповідача відповідної заяви та доказів понесення таких витрат у порядку, передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи
 
Позивач: Комунальне підприємство «Володимирводоканал» Володимирської міської ради, місцезнаходження: Волинська область, м. Володимир, вул. Луцька, 211, код ЄДРПОУ 05391703, р/р НОМЕР_1 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 30 квітня 2026 року

Суддя Ігор Вітер