ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/4720/24 пров. № А/857/3792/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року, що ухвалив суддя Бобров Ю.О. у місті Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 300/4720/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком, згідно зі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі також Закон № 1058-ІV); 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та перерахувати позивачці з 02 лютого 2024 року пенсію за віком, згідно зі ст. 26 цього Закону; 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у застосуванні при обчисленні пенсії позивачки показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за пенсією у 2024 році;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області застосувати з 02 лютого 2024 року при призначенні позивачці пенсії за віком зазначений показник середньої заробітної плати (доходу).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з 28 вересня 2011 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як одержувач пенсії за вислугу років, призначеної на підставі п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі також Закон № 1788-ХІІ).
Досягнувши пенсійного віку та маючи страховий стаж тривалістю понад 31 рік, позивачка 02 лютого 2024 року подала до відповідача заяву про призначення їй пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.
Листом від 04 березня 2024 року відповідач відмовив позивачці у призначенні такої пенсії, повторно застосувавши показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2014-2016 роки. 
Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки на думку позивачки, у спірному випадку має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, оскільки право на пенсію за вислугу років виникло у позивачки на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Тому, позивачка вважає, що для визначення розміру пенсії необхідно враховувати середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023 роки, у розмірі 13559,41 грн, а не застосовувати показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. 
20 грудня 2024 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, відповідно до якого позов задовольнив.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні з 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати з 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023 роки, з урахуванням виплачених сум.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням досягнення позивачкою пенсійного віку та наявності у позивачки відповідного страхового стажу, у спірному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, як про це зазначав відповідач. 
Відтак суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на підставі заяви позивачки про призначення пенсії за віком повинен здійснити саме призначення пенсії, а не переведення на інший вид пенсії. 
Оскільки пенсія за віком позивачці призначається вперше, то, на думку суду першої інстанції, при обчисленні такої пенсії, необхідно враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, тобто за 2021-2023 роки.
Щодо доводів відповідача про порушення позивачкою порядку звернення за перерахунком пенсії суд першої інстанції виходив з того, що заява позивачки від 02 лютого 2024 року, складена у довільній формі, відповідає вимогам Порядку № 22-1, оскільки її зміст дає змогу оцінити намір заявника. 
Суд першої інстанції зазначив, що відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не містить вказівки на те, що заява позивачки подана невстановленого зразка та що з її змісту неможливо оцінити намір заявника, а саму заяву відповідач у зв`язку з неналежним її оформленням не повернув. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовити.
Таку позицію обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 28 вересня 2011 року як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”. На думку відповідача, право вибору призначення одного з видів пенсійного забезпечення позивачка використала 28 вересня 2011 року при призначенні пенсії за вислугу років вперше, а в подальшому можливе тільки переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у цьому випадку - на пенсію за віком. 
Скаржник зазначає, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, а показник середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки застосовують тільки під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за умови, якщо її призначають вперше, і за наявності в особи 24 місяців страхового стажу, який вона набула після призначення попереднього виду пенсії.
Апелянт, також посилається на те, що пунктом 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції, що діяла на момент призначення позивачці пенсії за вислугу років, передбачалося, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”. 
На цій підставі скаржник стверджує, що пенсія за вислугу років призначена та обрахована позивачці саме за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а норми Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначали тільки умови, за яких така пенсія може бути призначена, у зв`язку з чим у відповідача немає законних підстав застосовувати показник середньої заробітної плати за 2021-2023 роки.
Відповідач також обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивачка не зверталася із заявою про переведення на пенсію за віком встановленої Порядком № 22-1 форми, а направила до Головного управління письмову заяву від 02 лютого 2024 року в порядку Закону України “Про звернення громадян”, у зв`язку з чим відповідь Головного управління № 2481-1140/К-02/8-0900/24 від 04 березня 2024 року носить інформаційний характер та не є рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком. 
Апелянт наполягає на тому, що позивачка із заявою встановленої форми не зверталася, рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головне управління не приймало, а вимога щодо застосування нового показника середньої заробітної плати є передчасною. 
Крім того, відповідач зазначає, що Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, у зв`язку з чим вимога позивачки про зобов`язання відповідача призначити пенсію є безпідставною, а належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.09.2011 призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення”. Страховий стаж позивачки складає більше 31 року.
02.02.2024 позивачка подала заяву про призначення пенсії за віком, згідно із Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та застосування при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки (а.с. 13).
Листом від 04.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомлено позивачку, що з 28.09.2011 позивачці призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Відповідно до статті 45 Закону № 1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Однак позивачка заяви про переведення на пенсію за віком встановленої Порядком № 22-1 форми не подала (а.с. 14-15).
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норми статті 28 Закону 1058-IV. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Статтею 55 Закону № 1788-XII визначено працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які мають право на пенсію за вислугу років.
Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Апеляційний суд встановив, що у 2011 році, позивачка, набувши права на пенсію за вислугу років на підставі статті 55 Закону № 1788-ХІІ, звернулась до органу Пенсійного фонду за її призначенням. А 02 лютого 2024 року позивачка вперше звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Отже, у випадку звернення із заявою позивачки мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що право позивачки на призначення пенсії за вислугу років у 2011 році виникло саме на підставі Закону № 1788-ХІІ (стаття 55 Закону № 1788-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-IV. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом № 1058-ІV не передбачений такий вид пенсії як пенсія за вислугу років.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.06.2020 у справі № 127/7522/17, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 27.11.2024 у справі № 560/11681/23, від 16.01.2025 у справі № 580/4901/22 та від 31.01.2025 у справі № 200/1478/24.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачка не зверталася із заявою про переведення на пенсію за віком встановленої Порядком № 22-1 форми, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач не приймав, апеляційний суд зазначає таке. 
Як встановлено з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04 березня 2024 року № 2481-1140/К-02/8-0900/24, відповідач розглянув заяву позивачки по суті та повідомив про відсутність підстав для призначення пенсії за віком, обґрунтувавши це необхідністю переведення з одного виду пенсії на інший. 
Цей лист не містить вказівки на те, що заява позивачки подана невстановленого зразка або що з її змісту неможливо встановити намір заявниці, а саму заяву у зв`язку з неналежним її оформленням відповідач позивачці не повернув. 
Зі змісту заяви від 02 лютого 2024 року встановлено намір позивачки отримати пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, а отже, обрана позивачкою форма звернення не перешкоджала відповідачеві розглянути заяву позивачки та прийняти відповідне рішення. 
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевказані доводи відповідача є необґрунтованими.
Тому апеляційний суд вважає, що позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, а саме за 2021-2023 роки. Висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, відповідає фактичним обставинам справи, встановленим на підставі заяви позивачки від 02 лютого 2024 року, копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2011 року, копії трудової книжки позивачки та листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 04 березня 2024 року, а доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Тому апеляційний суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови позивачці у призначенні з 02 лютого 2024 року пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та у застосуванні при її обчисленні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки, є протиправними.
Щодо визначення дати, з якої належить призначити позивачці пенсію за віком, апеляційний суд зазначає, що, згідно зі ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Як встановлено із заяви позивачки про призначення пенсії, позивачка 02 лютого 2024 року звернулася до відповідача за призначенням пенсії за віком, а отже, пенсію за віком позивачці належить призначити з 02 лютого 2024 року.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, а не зобов`язання призначити таку пенсію, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини. 
Спір у цій справі стосується не обрахунку відповідачем страхового стажу позивачки чи встановлення інших умов набуття права на пенсію, а виключно правильної кваліфікації звернення позивачки та вибору показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії, тобто питання застосування норм права, а не дискреційних повноважень відповідача. 
Як встановлено з матеріалів справи, наявність у позивачки пенсійного віку та достатнього страхового стажу відповідач не заперечує, а відмова обґрунтована саме застосуванням до спірних правовідносин частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. 
За таких обставин зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки не забезпечило б ефективного поновлення порушеного права позивачки, оскільки правову позицію щодо кваліфікації звернення відповідач уже висловив.
Тому, апеляційний суд вважає, що належним та ефективним способом захисту є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки. 
Вказані висновки є підставою для задоволення позову
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року в справі № 300/4720/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний