П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2841/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
18 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року в адміністративній справі №560/2841/25 позов задоволено.
Визнано противною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.10.2024 № ПШ 133240.
До суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року заяву задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.
В задоволенні решти вимог заяви - відмовлено. 
Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою та п`ятою статті 134 КАС України, а також частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважав, що заявлений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому з урахуванням складності справи належною сумою для стягнення є 2000,00 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Також апеляційну скаргу на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року було подано позивачем, в якій останній просив змінити додаткове рішення стягнути із Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі №560/2841/25, що, складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених ст.311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертиз.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17.
У постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17 Верховний Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представник позивача, який є адвокатом та представляє інтереси останнього, додав договір про надання правничої допомоги від 17.02.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.02.2025 на суму 20000,00 грн.
У п. 4.2. договору про надання правничої допомоги від 17.02.2025 передбачено, що розмір гонорару встановлюється на основі фіксованого розміру та становить 20000,00 грн. Вказаний розмір гонорару адвоката враховує час, який буде витрачений адвокатом на надання правничої допомоги згідно з цим договором. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Так, у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 та від 03 червня 2022 року по справі № 640/18492/18 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою та п`ятою статті 134 КАС України, а також частиною дев`ятою статті 139 КАС України, заявлений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому з урахуванням складності справи належною сумою для стягнення є 2000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не мав права зменшувати розмір витрат на правничу допомогу за відсутності відповідного клопотання відповідача, є безпідставними. 
Колегія суддів виходить з того, що обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат полягає у перевірці їх відповідності критеріям, визначеним частиною п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, зокрема їх співмірності, обґрунтованості та пропорційності. 
Зазначені норми не обмежують суд виключно доводами сторін та не позбавляють його права з власної ініціативи перевіряти розумність заявлених до відшкодування витрат. 
Посилання позивача на положення частин шостої та сьомої статті 134 КАС України не спростовують такого висновку, оскільки наведені норми регулюють питання доведення неспівмірності витрат іншою стороною, однак не виключають обов`язку суду здійснювати контроль за дотриманням принципу розумності судових витрат.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо фіксованого характеру гонорару та обов`язковості його врахування судом також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Колегія суддів зазначає, що умови договору про надання правничої допомоги, у тому числі щодо визначення гонорару, є обов`язковими виключно для сторін такого договору та не визначають автоматично розмір витрат, що підлягають компенсації за рахунок іншої сторони у судовому процесі. 
Посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо свободи договору та фіксованого гонорару не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки такі висновки застосовуються з урахуванням процесуальних норм, які регулюють саме питання розподілу судових витрат. 
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що визначення розміру витрат, які підлягають компенсації, здійснюється не лише на підставі договору, але й з урахуванням критеріїв реальності, необхідності та розумності таких витрат. 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що у разі встановлення фіксованого гонорару не підлягає дослідженню обсяг виконаних робіт та витрачений час, є помилковими, оскільки такі обставини мають значення саме для оцінки співмірності витрат при їх розподілі між сторонами. 
Колегія суддів враховує, що справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не відзначалася складністю, не потребувала значного обсягу процесуальних дій та витрат часу. 
Позивачем не надано детального опису виконаних адвокатом робіт та витраченого часу, що унеможливлює перевірку обґрунтованості заявленої суми витрат у розмірі 10000,00 грн у межах цієї справи. 
Посилання апелянта на обставини роз`єднання позовних вимог також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки розподіл витрат здійснюється окремо у кожній справі з урахуванням її фактичних обставин.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Виходячи в вищенаведеного, передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування додаткового рішення відсутні.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування додаткового рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.