КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Київ № 826/12305/17
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панової Г.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АБСОЛЮТ ФІНАНС»
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АБСОЛЮТ ФІНАНС» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 0042731404 (форма «С») від 18.08.2017 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, з урахуванням помилковості висновків, викладених в акті перевірки про порушення ТОВ "ФК Абсолют Фінанс" порядку оприбуткування готівки, а саме: здійснення операцій з обміну іноземних валют без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без видачі фіскальних касових чеків РРО, що покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що не належить до уповноважених банків або їх агентів, а здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти на підставі генеральної ліцензії Національного банку України, тому застосування положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та притягнення позивача до відповідальності є протиправним.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судовий розгляд справи на 28.11.2017.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2017 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом, Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №826/12305/17, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Пановій Г.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 прийнято адміністративну справу до провадження Київського окружного адміністративного суду, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 09.04.2024.
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 суд на місці ухвалив на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2026 замінено в адміністративній справі №826/1230517 відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 39439980), на правонаступника - Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011).
До суду від ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначено про те, що внаслідок проведення перевірки позивача було встановлено порушення ним п. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що і було підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Для здійснення операції з купівлі-продажу валюти, суб`єкти зобов`язані зареєструвати РРО та виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи, водночас, позивач наведених норм законодавства не дотримався.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 02.08.2017 по 04.08.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області було проведено фактичну перевірку Черкаського відділення № 7 Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ АБСОЛЮТ ФІНАНС», яке знаходиться за адресою; м. Черкаси, вул. Смілянська, 40.
Результати проведеної перевірки оформлено актом № 38/23/23/14/36060724 від 04.08.2017 на підставі якого 18.08.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № 0042731404 (форма «С») із зазначенням наступного порушення законодавства: пункту 2 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265//95-ВР (із змінами та доповненнями).
Зі змісту податкового повідомлення-рішення слідує, що підставою застосування штрафних санкцій до позивача стало порушення п. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані: проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.
Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки товариство не належить до уповноважених банків або їх агентів, а здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти на підставі генеральної ліцензії Національного банку України № 196 від 01.08.2016, тому застосовувати положення п. 2 ст. 4 Закону та притягувати позивача до фінансової відповідальності є незаконним, до того ж, відповідальність за порушення встановленого цим законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, може бути застосована лише до уповноважених банків та їх агентів.
Наведене і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
При вирішенні спору, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.
Відповідно до положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов`язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.
Вказана стаття визначає обов`язки уповноважених банків, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб`єктів господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками.
Згідно з приписами п. 1 та 2 статті 18 цього Закону, у разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, нероздрукування розрахункового документа, що підтверджує виконання операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або проведення операції на неповну суму коштів; у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі застосування при здійсненні розрахункових операцій незареєстрованого, неопломбованого або опломбованого з порушенням встановленого порядку реєстратора розрахункових операцій.
Відповідно, з наведеного слідує, що зазначені фінансові санкції застосовуються виключно до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.
Судом досліджено, що за цих обставин, позивач є небанківською фінансовою установою і здійснює свою діяльність відповідно до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 01 серпня 2016 року № 196, виданої Національним банком України, з огляду на що, позивач не відноситься до кола зазначених вище осіб, оскільки є фінансовою установою, що здійснює свою діяльність на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій виданої Національним банком України.
Крім того відповідно до норм ст. 18 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», вказані фінансові санкції застосовуються виключно до уповноважених банків або їх агентів, тоді як позивач є фінансовою установою.
Ураховуючи те, що позивач не є уповноваженим банком, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або суб`єктом господарювання, який здійснює ці операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком, а діє на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення п. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та застосування до нього відповідної штрафної санкції передбаченої нормами ст. 18 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Такий підхід узгоджується також із висновками судів апеляційної інстанції, викладеними у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі №826/11362/17 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 у справі № 826/10851/17.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 547, суб`єкти господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов`язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.
Абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції № 502, визначено, що фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу, зокрема, після реєстрації РРО в органі доходів і зборів.
При цьому, у примітці до вказаної норми закріплено, що даний абзац набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти згідно з постановою Національного банку № 983 від 29 грудня 2015 року.
Наказом ДФС України від 16.06.2016 № 535, який оприлюднений 21.06.2016, затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, в пункті 71 глави 9 «Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти» визначено реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва ТОВ «Завод Резонанс» (м. Київ).
Отже, починаючи з 21.06.2016 було опубліковано відомості Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, тому, на момент перевірки у серпні 2017 року, норми абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції № 502 набрали чинності, оскільки шестимісячний строк з для затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій сплинув.
Водночас, наявність у небанківської фінансової установи обов`язку використовувати реєстратори розрахункових операцій під час здійснення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти сама по собі не є достатньою правовою підставою для застосування до такої особи фінансових санкцій саме за пунктом 1 статті 18 Закону № 265/95-ВР, якщо санкційна норма у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала спеціальне коло суб`єктів відповідальності - уповноважені банки та суб`єктів господарювання, які здійснюють відповідну діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками.
Отже, у цій справі предметом судової оцінки є не лише питання існування у позивача обов`язку застосовувати РРО, а насамперед питання правомірності застосування до нього конкретної фінансової санкції за конкретною нормою Закону № 265/95-ВР. Контролюючий орган, приймаючи податкове повідомлення-рішення, зобов`язаний не лише встановити факт порушення певного обов`язку, а й правильно визначити норму матеріального права, яка передбачає відповідальність саме для відповідного суб`єкта правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем допущено помилкову правову кваліфікацію виявленого порушення, оскільки позивач не належить до кола суб`єктів, визначених пунктом 2 статті 4 та пунктом 1 статті 18 Закону № 265/95-ВР, а тому застосування до нього фінансових санкцій на підставі зазначених норм є протиправним.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 по справі № 826/10001/17, який, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи. Крім того, у вказаній постанові Верховним Судом також зроблено висновок про те, що обов`язок суб`єктів господарювання, які здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій закріплено насамперед у Законі України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Порядку № 547, приписи яких мають імперативний характер, а норми Інструкції № 502 є кореспондуючими до них та регулюють питання організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України.
Таким чином, суд приймає до уваги та враховує доводи контролюючого органу про те, що позивач, як суб`єкт господарювання, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну, зобов`язаний використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій і що такий висновок також підтверджується практикою Верховного Суду.
Разом з тим, як вже зазначалося вище, спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення прийнято за порушення позивачем п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР та згідно, зокрема з п. 1 ст. 18 цього Закону, тобто у зв`язку з не проведенням позивачем розрахункової операції з купівлі-продажу іноземної валюти через РРО та не роздрукуванням відповідного розрахункового документа позивачем, як уповноваженим банком або суб`єктом господарювання, що здійснює такі операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком. При цьому, відповідачем не доведено, що позивач є уповноваженим банком або суб`єктом господарювання, який здійснює такі операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком, тобто суб`єктом.
Отже, відповідачем не доведено, що на позивача поширюється дія п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР, за яким його притягнуто до відповідальності, та п. 1 ст. 18 цього Закону, на підставі якої до нього застосовано штрафні санкції.
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» зареєстровано, як фінансова установа, яка здійснює діяльність з обміну валют і переказ коштів на підставі генеральної ліцензії, виданої НБУ, тобто, що позивач не є ані уповноваженим банком, ані суб`єктом господарювання, що здійснює валютні операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком, таким чином, у даному випадку, у відповідача не було достатніх правових підстав для притягнення позивача до відповідальності саме на підставі п. 2 ст. 4, п. 1 ст. 18 Закону № 265/95-ВР, що обумовлює протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 по справі № 826/15581/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування судом.
Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, натомість, відповідачем не було доведено правомірність кваліфікації виявленого порушення, що впливає на законність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 0042731404 (форма «С») від 18.08.2017.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600,00 грн, що підтверджується відомостями квитанції наявної в матеріалах справи.
Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 0042731404 (форма «С») від 18.08.2017.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» (код ЄДРПОУ 36060724, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 36-В) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Панова Г. В.