Номер провадження 2-др/754/52/26
Справа №754/3378/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

05 травня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді    Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву представника позивачки - адвоката Назаренко І.С. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за порушення строку сплати аліментів на утримання дитини, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачка, в особі свого представника - адвоката Назаренко І.С. звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за порушення строку сплати аліментів на утримання дитини. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-3080/1 від 12 грудня 2007 року було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.10.2007 року і до досягнення дитиною повноліття.17 грудня 2017 року відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва справа № 754/8609/17 відповідача було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .В зв`язку з ухиленням від сплати аліментів з жовтня 2007 року утворилась заборгованість, яка станом на грудень місяць 2024 року, по стягнутих в судовому порядку аліментах на утримання, на той час, неповнолітньої дитини у розмірі 781 344,72 грн.Повнолітній син проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та перебуває повністю на її утриманні, в зв`язку з тим, що у повнолітньої дитини відсутня можливість працювати поки він навчається на денній формі навчання, і він не є стипендіатом та не отримує стипендії.Загальна сума заборгованості на момент складання позову становить 774 765, 16 грн., так як відповідач здійснював наступну оплату: 08.10.2024 - 597,00 грн; 12.11.2024 р.- 849,73 грн.; 06.12.2024 р. - 849,73 грн.; 18.12.2024 р. - 53,36 грн.; 10.01.2025 р. 4 581,97 грн. Загальна сума пені за весь час прострочення сплати аліментів склала 91 797,73 грн. 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовчий розгляд.
03.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить суд зменшити розмір неустойки (пені) до суми 10 000, 00 гривень, як такої, що відповідає принципу справедливості, є співмірною реальним можливостям відповідача та враховує його матеріальний і сімейний стан, у зв`язку з тим, що відповідач категорично не погоджується із заявленими твердженнями позивача щодо того, що син - ОСОБА_4 не є стипендіатом та не отримує стипендії. Так, згідно з Наказом № 42-ст від 21.01.2025 року Національного університету фізичного виховання і спорту України, а також відповідно до затвердженого Реєстру осіб, яким призначено академічну стипендію на січень-червень 2024-2025 навчального року, ОСОБА_4 є одержувачем академічної стипендії на факультеті спорту та менеджменту, спеціальність 017 «Фізична культура і спорт», перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, під № 19 у списку. Відповідач категорично заперечує проти заявленої у позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 774 765, 16 грн, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою та такою, що прямо суперечить чинному законодавству України. Зазначена вимога не може бути предметом повторного розгляду з огляду на те, що ще з 21.04.2009 року у Деснянському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває на виконанні виконавче провадження № 12508415 , яке було відкрите на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-3080/1 про стягнення аліментів із Відповідача на утримання сина - ОСОБА_4 , 2006 р. н., у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця - з 22.10.2007 року до досягнення ним повноліття.На момент подання позову, станом на 26.05.2025 року, згідно з офіційними даними виконавчої служби, сума наявної заборгованості становить 517 490, 23 гривень. Позивачка ж у позовній заяві заявляє вимогу про стягнення значно більшої суми - 774 765,16 гривень, при цьому не надаючи жодного підтвердження обґрунтованості такого розрахунку, не посилаючись на нове рішення суду, нове зобов`язання чи зміну умов попереднього. Вимога побудована на припущеннях, не містить детального та достовірного фінансового розрахунку, не містить посилань на джерело виникнення додаткової заборгованості. Це дає підстави вважати таку вимогу формальною, необґрунтованою та юридично неприпустимою.
10.06.2025 року через «Електронний суд» від представниці позивачки надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що сторона позивача заперечує щодо доводів зазначених у відзиві та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, разом з цим зазначено про те, що син позивача не отримував стипендію та не був обізнаний про включення його у списки стипендіатів. Навчання в університеті передбачає постійні участі в спортивних змаганнях і син позивача більшу частину свого часу виїжджає до місць проведення змагань, тому з затримкою отримав інформацію щодо включення його у списки стипендіатів і нарахування йому стипендії у розмірі 2 000,00 грн. дізнався по факту отримання такої виплати на власну банківську карту на початку березня місяця поточного року.Сума заборгованості яка виникла внаслідок несплати відповідачем нарахованих йому сум аліментів на утримання неповнолітньої дитини складала 781 344,72 грн., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця № 12508415/17 станом на 26.12.2024 року. Після подання позовної заяви до суду відповідач почав активно платити суму заборгованості по аліментам, так позивач почала отримувати щомісяця частково суму заборгованості по аліментам, а саме: 13.02.2025 року - 4 400, 00 грн.; 07.03.2025 року - 4 000, 00 грн.; 08.04.2025 року - 4 605,00 грн.; 08.05.2025 року - 4 605, 00 грн. Тобто, з моменту подачі позовної заяви сума розміру заборгованості зменшилась на 17 610, 00 грн.
18.11.2025 року від представниці позивачки надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, в якій сторона позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 492 669, 95 грн., неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості у розмірі 87 196, 30 грн. на утримання спільної дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та витрати на професійну адвокатську допомогу.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2026 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за порушення строку сплати аліментів на утримання дитини задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за порушення строку сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 87 196,30 гривень.
В задоволенні інших вимог позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 гривень.
23.03.2026 представником позивачки - адвокатом Назаренко І.С. через систему електронний суд подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу.
В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, на адресу суду надійшли письмові заяви про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності.
Зваживши доводи заяв, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За результатом розгляду судом цивільної справи 18.03.2026 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за порушення строку сплати аліментів на утримання дитинизадоволено частково.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблено висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18, містить висновок, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представниками позивачки надано суду копію Акту обліку фактично відпрацьованого часу Виконавцем за Договором №27/01/25 про надання правової допомоги від 27.01.2025 р., Додаткова угода до Договору №27/01/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2025, Копії квитанцій про оплату.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. 
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши письмові матеріали справи та розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, враховуючи заперечення, що надійшли від сторони відповідача, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, згідно з якою з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно до частки задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 3 579,20 грн. (87 196,30 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 25 000,00 грн. (розмір витрат на правову допомогу) / 579 886,25 грн. (ціна позову за заявою про зміну розміру позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. 59 Конституції України, ст.ст.2, 12, 15, 76-79, 81, 85, 89, 133, 137, 141, 270, 430 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Заяву представника позивачки - адвоката Назаренко І.С. про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у загальному розмірі 3 579,20 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дані позивачки:  ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст додаткового рішення суду виготовлено 18.05.2026.

Суддя:         Т.А.Зотько