ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

справа №520/32040/25
адміністративне провадження № К/990/14754/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Коваленко Н.В., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 (колегія суддів: Присяжнюк О.В., Спаскін О.А., Любчич Л.В.) у справі № 520/32040/25 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ :
1. ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив: 
визнати протиправними дії відповідача щодо застосування з 01.01.2025 до пенсії позивача понижувальних коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі - постанова № 1); 
зобов`язати відповідача відновити з 01.01.2025 виплату пенсії без обмеження граничного розміру та застосування коефіцієнтів, визначених постановою № 1 у розмірі 71002,25 грн., яка виплачувалась позивачу з жовтня 2024 року на підставі довідки Харківської обласної прокуратури № 21-275 від 23.04.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 та ухвал про роз`яснення цього рішення у справі № 520/3215/22.
2. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 на підставі пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закрито провадження у справі № 520/32040/25 у зв`язку зі смертю позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (дружина позивача) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026, допустити процесуальне правонаступництво та замінити померлого позивача ОСОБА_2 його правонаступником ОСОБА_1 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
3. Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.02.2026 відкрив апеляційне провадження.
4. Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.02.2026 закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у цій справі. 
5. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні правовідносини стосуються перерахунку та виплати пенсії позивача, а тому ці відносини є особистими і щодо них правонаступництво недопустиме.
Апеляційний суд вказав, що у спірних правовідносинах правонаступництво не допускається, в ухвалі суду першої інстанції відсутній висновок про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , то апелянт, яка не була учасником у справі № 520/32040/25, не є суб`єктом оскарження в розумінні частини першої статті 293 КАС України.
6. Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
7. Касаційна скарга обґрунтована тим, що спір у цій справі стосується пенсії, яка належала ОСОБА_2 , проте невиплачена через дію постанови № 1. Вважає, що право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, та відповідно мають входити до складу спадщини. 
Вважає, що у ОСОБА_1 є майновий інтерес щодо неотриманої суми пенсії за життя чоловіка та її право на отримання її на підставі статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тому, на думку скаржника, у неї є право та підстави на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки, правовідносини допускають правонаступництво.
8. Верховний Суд ухвалою від 08.04.2026 відкрив касаційне провадження.
9. Відзив на касаційну скаргу не надходив.
10. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
11. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
12. Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2010 № 18-рп/2010).
13. Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, установлених цим Кодексом.
14. Право на оскарження судових рішень особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, передбачено також положеннями статей 13, 14 КАС України.
15. Норма частини першої статті 293 КАС України розширює коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, але не є учасниками справи, оскільки особи, про яких ідеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не брали участі у справі, була зумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень. 
16. Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
17. Особа, яка не була учасником справи, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Це означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26.09.2024 у справі № 440/14216/23.
18. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Аналогічний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 826/3508/17.
19. Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на касаційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
20. Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004) зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
21. Питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись з урахуванням конкретних обставин справи та змісту судового рішення.
22. Отже, під час вирішення питання, чи прийнято оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі в справі, суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення в цій справі таку особу наділено новими правами, чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому.
23. Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
24. Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.
Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.03.2025 у справі № 223/793/17.
25. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
26. Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
27. Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
28. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 576/1388/17, від 15.11.2021 у справі № 340/5543/20, від 05.05.2022 у справі № 520/10496/2020 та від 09.02.2023 у справі № 600/1290/20-а.
29. Суд встановив, що предметом позову у справі № 520/32040/25 є право ОСОБА_2 на отримання ним пенсії в повному розмірі без застосування до пенсії позивача понижувальних коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови № 1.
30. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції, що спірні правовідносини стосуються перерахунку та виплати пенсії позивача, а тому ці відносини є особистими і відносно них правонаступництво недопустиме.
31. На підставі вказаного Харківський окружний адміністративний суд ухвалою від 21.01.2026 провадження у справі № 520/32040/25 закрив, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .
32. Враховуючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, ОСОБА_1 як дружина позивача не є особою, яка хоча і не брала участі у справі але суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки розумінні частини першої статті 293 КАС України. Тому вона не має права на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026.
33. Пунктом 3 частини першої статті 305 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
34. На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 у цій справі підлягає закриттю.
35. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. Ю. Бучик

Судді Н. В. Коваленко

А. І. Рибачук