ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1107/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/7226/25 Категорія: 331010000 	Літвінова Г.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник – Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради,

заінтересовані особи – ОСОБА_1 , Стеблівський психоневрологічний інтернат, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 ,

особи, які подають апеляційні скарги – представник ОСОБА_1 – адвокат Руднічук Дмитро Володимирович, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради та представника ОСОБА_1 – адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на рішення Корсунь?Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року (у складі судді Літвінової Г.М.) у справі за заявою Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Стеблівський психоневрологічний інтернат, Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, про призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із заявою про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 . 
Заява мотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2007 ОСОБА_2 визнано недієздатною. 
З 28.12.2011 по теперішній час ОСОБА_2 перебуває на повному державному утриманні у Стеблівському психоневрологічному інтернаті за адресою:  АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є сином вказаної недієздатної особи та за висновком медичного обстеження може виконувати обов`язки опікуна. Проживає та зареєстрований у АДРЕСА_2 . Звернувся до органу опіки та піклування за місцем свого проживання щодо подання про призначення його опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_2 .
Виконавчий комітет Черкаської міської ради своїм рішенням № 501 від 06.05.2025 вирішив надати Придніпровському районному суду м. Черкаси подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .
Також в заяві зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у якій на теперішній час проживає ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 має необхідність реалізувати свої спадкові права та оформити належним чином право власності на успадковану після смерті матері квартиру, що можливо лише через призначення їй опікуна.
Заявник вважає, що опікуна недієздатній ОСОБА_2 доцільно призначити із числа близьких осіб, що також мають відношення до цього помешкання. Такою особою вказано сина недієздатної ОСОБА_1 , який постійно проживає у цій квартирі та має змогу та бажання допомогти хворій матері в реалізації її прав.
Рішенням Корсунь?Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.03.2026 у задоволенні заяви відмовлено.
Зобов`язано Стеблівський психоневрологічний інтернат, як заклад, у якому перебуває недієздатна ОСОБА_2 , здійснювати над нею опіку під час її перебування у закладі.
Зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Стеблівської селищної ради Звенигородського району Черкаської області поставити ОСОБА_2 на облік як недієздатну та вжити необхідних заходів для забезпечення захисту її прав. 
Таке рішення суду мотивоване тим, що подання про призначення опікуна є передчасним, оскільки Органом опіки та піклування не надано доказів, що підтверджують стан здоров`я ОСОБА_2 .
Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_2 вже 15 років постійно проживає в інтернаті. За місцем її фактичного проживання була відсутня інформація про визнання її недієздатною. Матеріали справи не містять інформації, що за цей час були прояви її неадекватної поведінки. 
Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 турбується про свою матір та надає посильну допомогу в реалізації її нагальних потреб, однак як подання, так і матеріали справи, не містять відомостей, у чому конкретно така турбота і допомога проявляються. 
Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 здатний виконати обов`язки опікуна, передбачені частиною першою статті 67 ЦК України, згідно з якою опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. 
Суд першої інстанції зауважив, що за законом опікун призначається в інтересах підопічного, а не для вирішення майнових питань.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представником ОСОБА_1 – адвокатом Руднічуком Д.В. подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задоволити заяву в повному обсязі.
В обґрунтування зазначено, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, а відтак дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції достатньою мірою не виклав мотивів відмови у призначенні опікуна, а послався на передчасність звернення до суду про призначення ОСОБА_1 опікуном його матері, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам законодавства, оскільки з моменту визнання особи недієздатною будь?яке звернення до суду з заявою про призначення опікуна не може вважатися передчасним. 
Також в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що в межах розгляду даної справи органом опіки та піклування надано всю наявну інформацію щодо обліку ОСОБА_2 до 2025 року.
Так, представником Органу опіки та піклування повідомлено, що недієздатна зареєстрована та проживає в Стеблівському психоневрологічному інтернаті 15 років та перебуває на повному державному забезпеченні, однак ні в інтернаті, ні в органі опіки не було інформації про те, що дана особа була визнана недієздатною, а отже на обліку в органі опіки та піклуванні вона також не перебувала.
Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено про відсутність доказів про актуальний стан здоров`я, неадекватної поведінки ОСОБА_2 , а також відомостей щодо ставлення під сумнів здатності останньої усвідомлювати наслідки своїх дій, оскільки такі факти встановлено висновком судово-психіатричної експертизи № 482 від 17.07.2007 у справі про визнання ОСОБА_2 недієздатною.
Органом опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради також подано апеляційну скаргу на рішення Корсунь?Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.03.2026, в якій просив рішення скасувати, а заяву про призначення опікуна задоволити в повному обсязі.
Доводи даної апеляційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги представника ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційні скарги до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_1 – адвоката Руднічука Д.В., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша третя статті 41 ЦК України).
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Відповідно до приписів частини другої, третьої та п`ятої статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Виходячи з аналізу частини першої статті 60 та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад відповідно до положень ст. 66 ЦК України.
Психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті.
Основні завдання інтернату: надання соціальних послуг підопічним (стаціонарний догляд, соціальна реабілітація, представництво інтересів); забезпечення прав та інтересів підопічних, створення належних умов для проживання/перебування, соціально-побутового обслуговування, денної зайнятості (заняття творчістю, дозвілля, навчання, добровільна праця тощо) та надання медичної допомоги підопічним.
Законом не заборонено встановлення опіки над недієздатною особою кільком опікунам.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 736/1508/17, від 23.11.2021 у справі № 751/9572/19.
Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерством освіти України, Міністерством охорони здоров`я України та Міністерством праці та соціальної політики України від 26.05.1999 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 р. за № 387/3680 (далі за змістом Правила).
У пункті 3.1 Правил зазначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки. Опікун або піклувальник призначаються лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному. Правилами опіки та піклування не встановлено обмежень щодо кількості опікунів повнолітньої особи.
Системний аналіз норм ЦК України, Правил свідчить, що саме відповідний Орган опіки вирішує питання про встановлення і припинення опіки та піклування, а також приймає рішення про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків. Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному Органові опіки стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування. За наявності документів визначених пунктом 3.3. Правил, зокрема й рішення суду про визнання особи недієздатною для безпосереднього здійснення опіки Орган опіки призначає конкретного опікуна.
Опікуном може бути лише фізична особа за умови подання письмової заяви. Водночас, якщо особі, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, опікун або піклувальник у встановленому законом порядку не призначений, то виконання обов`язків опікунів та піклувальників від імені держави здійснює зазначена установа в особі керівника зазначеної установи.
Крім того, зміст наведених вище норм Закону свідчить про те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Таке подання має бути обґрунтованим і оформлюватися за наявності документів визначених пунктом 3.3. Правил, й у разі неможливості за певних причин відповідним органом опіки та піклування прийняти рішення про опіку самостійно.
Відтак, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20).
При розгляді справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.09.2007 ОСОБА_2 , 1979 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано недієздатною за заявою прокурора Придніпровського району м. Черкаси. Прокурор свою заяву мотивував тим, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу хворіє на психічне захворювання, часто поводить себе агресивно, неадекватно, має малолітнього сина ОСОБА_1 , 2004 року народження.
У рішенні суду зазначено, що проведеною у справі судово-психіатричною експертизою № 482 від 17.07.07 встановлено, що ОСОБА_2 виявляє прояви тяжкої розумової відсталості (недоумства) з вираженими емоційно-вольовими розладами, розгальмованістю поведінки, що позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Згідно з відомостями Витягу з Реєстру територіальної громади місцем проживання ОСОБА_2 з 29.12.2011 є Стеблівський психоневрологічний інтернат, розташований у Звенигородському районі Черкаської області.
ОСОБА_2 має сина ОСОБА_1 , 2004 року народження, що підтверджуються свідоцтвом про народження.
17.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до міського голови м. Черкаси із заявою, в якій просив розглянути на засіданні опікунської ради при виконавчому комітеті Черкаської міської ради питання щодо надання дозволу на призначення його опікуном над матір`ю ОСОБА_2 та підготувати відповідне подання до суду.
Відповідно до рішення від 06.05.2025 № 501 «Про надання Придніпровському районному суду м. Черкаси подання про доцільність призначення опікуна», Виконавчий комітет Черкаської міської ради вирішив надати Придніпровському районному суду м. Черкаси подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Подання мотивоване тим, що ОСОБА_1 турбується про свою матір та надає посильну допомогу в реалізації її нагальних потреб. Він бажає та може виконувати обов`язки опікуна. Його поведінка та інтереси не суперечать інтересам недієздатної ОСОБА_2 . Орган опіки та піклування не заперечує та вважає за доцільне погодити кандидатуру ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .
При цьому, у рішенні не вказано, на підставі яких доказів орган опіки та піклування дійшов таких висновків. 
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади.
Актом перевірки умов проживання, складеним посадовими особами Черкаської міської ради 18.03.2025, встановлено, що у вказаній квартирі, яка має три кімнати, ОСОБА_1 проживає один. У квартирі створені умови, які відповідають санітарно?гігієнічним нормам та забезпечують повноцінне і достойне проживання в ній.
Квартира належить на праві власності у рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло серії НОМЕР_1 , виданим у 1999 році.
ОСОБА_3 (мати недієздатної та баба ОСОБА_1 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 20.01.2022).
Згідно з Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 08.03.2025 ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості немає, не перебуває у розшуку.
З медичної довідки від 25.02.2025 про стан здоров`я майбутнього опікуна, виданою КНП «Корсунь-Шевченківська БЛ» вбачається, що ОСОБА_1 здоровий.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання органу опіки та піклування Черкаської міської ради про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 не містить належної мотивації, конкретних обставин, які зумовлюють необхідність призначення цього опікуна.
Фактично вказане подання органу опіки та піклування ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном, не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатної.
Отже, органом опіки і піклування застосовано суто формальний підхід до вирішення питання про призначення ОСОБА_1 опікуном, а подання не є належним чином обґрунтоване.
З огляду на наведені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 не відповідає інтересам останньої, оскільки вона на даний час знаходиться у спеціалізованому закладі, отримує відповідне забезпечення та лікування.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржників про те, що чинне законодавство не покладає на заявника додаткових обов`язків в поданні окремих доказів, окрім висновку про призначення опікуна, оскільки призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості, бути належним чином мотивоване та містити мотиви необхідності в призначенні опікуна.
Суд відхиляє доводи апеляційних скарг, що саме органу опіки та піклування законодавець визначив дискреційні повноваження щодо визначення фізичної особи опікуна над недієздатною особою, оскільки згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України остаточне рішення про встановлення опіки та призначення конкретної особи опікуном належить виключно до компетенції суду, який приймає його на підставі відповідного подання.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що недієздатна ОСОБА_2 дійсно потребує призначення опікуном саме ОСОБА_1 .
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18.07.2006, заява № 63566/00, § 23).
Враховуючи положення статті 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради та представника ОСОБА_1 – адвоката Руднічука Дмитра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Корсунь?Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко