Справа № 521/19472/25
Номер провадження № 2/521/2143/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі судового засідання Должненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви.
У листопаді 2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє Трембач О.С. до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України в розмірі 1260375,70 грн., а також про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2024, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2024, у справі № 757/235/23-ц позовні вимоги ОСОБА_1 (надалі також – Відповідач) до АТ КБ «ПриватБанк» (надалі також – Банк, Позивач) задоволено частково.
Таким чином з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму загальним розміром 4 400 000, 00 гривень, (чотири мільйони чотириста тисяч гривень) 00 копійок, які в свою чергу, у відповідності до приписів Податкового кодексу України (надалі - ПК України), є оподатковуваним доходом ОСОБА_1 .
В подальшому, в порядку виконання відповідного рішення суду, Постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2024, було відкрито виконавче провадження № 76630959.
В порядку примусового виконання рішення суду з Банку були списані та перераховані Відповідачу відповідні грошові суми, присуджені за рішенням суду у справі № 757/235/23-ц.
У відповідності до згаданої вище постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2025, виконавче провадження було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним та повним виконанням рішення суду.
Таким чином, вищенаведене беззаперечно підтверджує виконанням Банком у повному обсязі судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 4 400 000,00 гривень, які в свою чергу, у відповідності до приписів ПК України, є оподатковуваним доходом ОСОБА_1 .
Втім, в подальшому Банком було встановлено, що у зв`язку з примусовим виконанням відповідного рішення суду, Банк, як податковий агент, в порядку статті 168 ПК України не мав змоги утримати з оподатковуваного доходу, котрий був отриманий Відповідачем, обов`язкові до перерахування суми податкових платежів, які складалися з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
АТ КБ «ПриватБанк» є податковим агентом у розумінні підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, котрий зобов`язаний утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.
АТ КБ «ПриватБанк» як податковим агентом, на підставі судових рішень у справі № 757/235/23-ц було нараховано та виплачено оподатковуваний дохід Відповідачу у розмірі 4 400 000, 00 грн., внаслідок чого у АТ КБ «ПриватБанк» виник обов`язок не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу, сплатити, за рахунок Відповідача, нараховане ПДФО та військовий збір до бюджету з суми такого нарахованого, оподатковуваного, доходу.
У зв`язку з тим, що під час примусового виконання судового рішення, державним виконавцем було стягнуто на користь Відповідача всю суму без урахування обов`язкових до утримання сум податків та зборів, з метою дотримання вимог ПК України, Позивач був вимушений за власний рахунок сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (надалі також – ПДФО) та військовий збір у розмірі 5% (надалі також - ВЗ) від загальної суми виплаченого доходу в загальному розмірі 1 185 853, 50 гривень, що підтверджується бухгалтерською довідкою 02.10.2025 № Е.00.0.0.0/3-251002/84428, платіжною інструкцією від 03.03.2025 № 16030302, платіжною інструкцією від 03.03.2025 № 16030304 та додатком 4ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 місяць 2025 року з квитанцією про прийняття (рядок 170).
Сума ПДФО була перерахована Банком до бюджету з урахуванням коефіцієнту визначеного положеннями пункту 164.5 статті 164 ПК України.
Водночас у відповідності до положень ПК України коефіцієнт, передбачений положеннями пункту 164.5 статті 164 ПК України, до ВЗ не застосовується.
Варто зауважити, що відповідна виплата не була добровільною, оскільки здійснювалася у зв`язку з наявністю законодавчого обов`язку проведення перерахування відповідних обов`язкових сум податків і зборів до бюджету. 
Таким чином, грошові кошти у розмірі 1 185 853, 50 гривень є безпідставно набутими Відповідачем, оскільки вказані кошти за законом не підлягали Відповідачу до виплати за рахунок Позивача, а мали бути перераховані до державного бюджету за рахунок ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного, Банк вважає, що відповідні грошові кошти у загальному розмірі 1 185 853, 50 гривень підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.
Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи.
У листопаді 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20 листопада 2025 року на виконання вимог ухвали суду представник позивача подав заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Зважаючи на відсутність інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, його виклик у судові засідання здійснювався через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України відповідно до вимог частини десятої статті 187 ЦПК України.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 12 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 14 травня 2026 року, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
У зв`язку з неявкою відповідача та за наявності згоди представника позивача, судом постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі статті 280 ЦПК України. Після завершення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом оголошено перерву до 26 травня 2026 року для складання та ухвалення рішення.
21 травня 2026 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, зупинення виконавчих дій та встановлення відповідних заборон.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 травня 2026 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову відмовлено у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Судової Влади.
Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (Частина друга статті 12 - 1 в редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022).
Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами. 
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів.
Згідно приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, враховуючи таке.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2024, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2024, у справі № 757/235/23-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Так, на підставі наведених судових рішень присуджено стягнути з Банку на користь Відповідача за період з 24 лютого 2022 року по 20 вересня 2022 року пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»:
-за договором № SAMDN01000703431990 від 29.04.2008 в розмірі 2 200 000, 00 грн; 
-за договором № SAMDN01000727203613 від 16.07.2012 в розмірі 1 300 000, 00 грн; 
-за договором № SAMDN01000728308803 від 31.08.2012 в розмірі 900 000, 00 грн.
Таким чином з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму загальним розміром 4 400 000, 00 гривень, (чотири мільйони чотириста тисяч гривень) 00 копійок, які в свою чергу, у відповідності до приписів Податкового кодексу України (надалі - ПК України), є оподатковуваним доходом ОСОБА_1 .
В подальшому, в порядку виконання відповідного рішення суду, Постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2024, було відкрито виконавче провадження № 76630959.
В порядку примусового виконання рішення суду з Банку були списані та перераховані Відповідачу відповідні грошові суми, присуджені за рішенням суду у справі № 757/235/23-ц, що підтверджується реєстрами платіжних вимог від 27.01.2025, платіжними вимогами від 27.01.2025, інформаційною довідкою з АСВП щодо ВП № 76630959, випискою з рахунків за період 25.01.2025-30.01.2025, платіжною інструкцією від 04.02.2025 №3563 та постановою Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення ВП 76630959 від 06.02.2025. 
У відповідності до згаданої вище постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2025, виконавче провадження було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним та повним виконанням рішення суду.
Таким чином, вищенаведене беззаперечно підтверджує виконанням Банком у повному обсязі судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 4 400 000,00 гривень, які в свою чергу, у відповідності до приписів ПК України, є оподатковуваним доходом ОСОБА_1 .
Втім, в подальшому Банком було встановлено, що у зв`язку з примусовим виконанням відповідного рішення суду, Банк, як податковий агент, в порядку статті 168 ПК України не мав змоги утримати з оподатковуваного доходу, котрий був отриманий Відповідачем, обов`язкові до перерахування суми податкових платежів, які складалися з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
АТ КБ «ПриватБанк» є податковим агентом у розумінні підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, котрий зобов`язаний утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.
АТ КБ «ПриватБанк» як податковим агентом, на підставі судових рішень у справі № 757/235/23-ц було нараховано та виплачено оподатковуваний дохід Відповідачу у розмірі 4 400 000, 00 грн., внаслідок чого у АТ КБ «ПриватБанк» виник обов`язок не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу, сплатити, за рахунок Відповідача, нараховане ПДФО та військовий збір до бюджету з суми такого нарахованого, оподатковуваного, доходу.
У зв`язку з тим, що під час примусового виконання судового рішення, державним виконавцем було стягнуто на користь Відповідача всю суму без урахування обов`язкових до утримання сум податків та зборів, з метою дотримання вимог ПК України, Позивач був вимушений за власний рахунок сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (надалі також – ПДФО) та військовий збір у розмірі 5% (надалі також - ВЗ) від загальної суми виплаченого доходу в загальному розмірі 1 185 853, 50 гривень, що підтверджується бухгалтерською довідкою 02.10.2025 № Е.00.0.0.0/3-251002/84428, платіжною інструкцією від 03.03.2025 № 16030302, платіжною інструкцією від 03.03.2025 № 16030304 та додатком 4ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 3 місяць 2025 року з квитанцією про прийняття (рядок 170).
Сума ПДФО була перерахована Банком до бюджету з урахуванням коефіцієнту визначеного положеннями пункту 164.5 статті 164 ПК України.
Водночас у відповідності до положень ПК України коефіцієнт, передбачений положеннями пункту 164.5 статті 164 ПК України, до ВЗ не застосовується.
Варто зауважити, що відповідна виплата не була добровільною, оскільки здійснювалася у зв`язку з наявністю законодавчого обов`язку проведення перерахування відповідних обов`язкових сум податків і зборів до бюджету. 
В межах зазначеного виконавчого провадження № 76630959 державним виконавцем з АТ КБ «ПриватБанк» були примусово списані та перераховані на користь стягувача ОСОБА_1 грошові кошти у повному обсязі, визначеному рішенням суду (4 400 000,00 грн). Постановою від 06.02.2025 виконавче провадження № 76630959 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Зазначені обставини підтверджуються копіями судових рішень, постанов державного виконавця та платіжних інструкцій, наявних у матеріалах справи.
Як вбачається з матеріалів справи та доводів позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк», виконуючи функції податкового агента відповідно до вимог Податкового кодексу України, за рахунок власних коштів сплатило до державного бюджету податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовий збір (ВЗ) із суми виплаченого ОСОБА_1 доходу в загальному розмірі 1 185 853,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 03.03.2025 № 16030302 та № 16030304.
Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що Позивач заявив вимогу про стягнення сплачених ним за власний рахунок суми ПДФО та ВЗ з Відповідача в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, стверджуючи, що Відповідач набув ці кошти безпідставно (оскільки вони мали бути утримані з суми стягнення).
Чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси Позивача
Звертаючись до суду, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на порушення свого майнового права внаслідок набуття Відповідачем коштів без достатньої правової підстави. Суд, оцінивши встановлені обставини, приходить до висновку, що права та охоронювані законом інтереси Позивача з боку Відповідача порушені не були, оскільки Відповідач отримав кошти у розмірі 4 400 000,00 грн на законних підставах — на виконання судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2024, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2024, у справі № 757/235/23-ц, що набрало законної сили.
Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка аргументів сторін
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Частиною 5 статті 11 ЦК України закріплено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Оцінюючи головний аргумент Позивача щодо безпідставності набуття коштів Відповідачем, суд його відхиляє як явно необґрунтований. Судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 4 400 000,00 грн були стягнуті на користь ОСОБА_1 у примусовому порядку державним виконавцем на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду у справі № 757/235/23-ц. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує правові висновки Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2025 року у справі № 757/18297/23-ц (яка ґрунтується на висновках Об`єднаної палати КЦС ВС від 25.03.2024 у справі № 461/2729/22) зазначено, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення.
У вказаній справі Верховний Суд наголосив: оскільки особа отримала грошові кошти на підставі судового рішення, відсутні умови для застосування статті 1212 ЦК України, адже таке набуття не є безпідставним. Судове рішення є належною правовою підставою.
Щодо аргументу АТ КБ «ПриватБанк» про те, що воно є податковим агентом і виконало імперативний обов`язок за нормами Податкового кодексу України (сплативши ПДФО та ВЗ за власний рахунок), суд зазначає наступне.
Суд не оспорює статус банку як податкового агента. Проте питання відрахування податків та інших обов`язкових платежів під час виконання судового рішення має вирішуватися судом в порядку частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасника справи. За відсутності судового рішення у справі № 757/235/23-ц із роз`ясненням щодо утримання суми податків та зборів, державний виконавець діяв правомірно та був зобов`язаний стягнути кошти відповідно до виконавчого документа у повному обсязі.
АТ КБ «ПриватБанк» не було позбавлене можливості звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення з метою визначення сум оподаткування, які підлягають утриманню, проте Позивач своїм процесуальним правом не скористався. Сплата банком податків за власний рахунок є наслідком обраного самим банком алгоритму дій та невикористання належного процесуального інструментарію (ст. 271 ЦПК України), а не наслідком недобросовісної поведінки Відповідача.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення основної суми (1 185 853,50 грн) за статтею 1212 ЦК України, похідні вимоги Позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 50 545,22 грн та трьох відсотків річних у розмірі 23 976,98 грн відповідно до статті 625 ЦК України також не підлягають задоволенню. Відповідач не допустив прострочення виконання грошового зобов`язання перед банком, оскільки такого зобов`язання не існувало.
Відсутність Відповідача в судових засіданнях та неподання ним відзиву не звільняє Позивача від процесуального обов`язку довести обґрунтованість своїх вимог належними та допустимими доказами відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.
Докази та норми права, відхилені судом, і мотиви їх незастосування
Суд відхиляє як неналежні докази для цілей застосування статті 1212 ЦК України платіжні інструкції від 03.03.2025 № 16030302 та № 16030304, а також податкову звітність. Ці документи підтверджують факт сплати банком коштів до державного бюджету, проте не підтверджують факту безпідставного набуття майна Відповідачем.
Суд не застосовує до спірних правовідносин норми пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України як підставу для задоволення цивільного позову про стягнення коштів із фізичної особи. Норми податкового законодавства регулюють публічно-правові відносини між податковим агентом та державою, однак вони не можуть підміняти собою механізм виконання судових рішень, визначений нормами ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Як вказано у правових висновках Верховного Суду, публічно-правовий обов`язок податкового агента не створює автоматичної цивільно-правової кондикції для стягувача, якщо останній отримав кошти на законних підставах за виконавчим листом.
За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 15 124,52 грн.
Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.
Керуючисьст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, 14,162,164,165,168,170, 1212 ЦК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України — відмовити повністю.
 
Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.
 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд — якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
 
Учасники справи:
 
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 14360570). 
 
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ). 
 
Повний текст заочного рішення складено 26 травня 2026 року.

 
Суддя:        О. С. Леонов

 

26.05.26